28.04.26
22-ц/812/627/26
Провадження № 22-ц/812/627/26
ПОСТАНОВА
Іменем України
28 квітня 2026 року м. Миколаїв
справа № 486/1494/25
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.  
суддів Серебрякової Т.В., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Південноукраїнської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 05 грудня 2025 року під головуванням судді Далматової Г.А., повне судове рішення складено 05 грудня 2025 року,
У С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Південноукраїнської міської ради (далі КП «ЖЕО») звернулося з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  про стягнення заборгованості заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Позивач зазначав, що відповідачами була приватизована квартира  АДРЕСА_1 , де вони проживають і отримують послуги з утримання будинку. На підставі Договору №41 «Про надання послуги з управління багатоквартирним будинком», укладеним між КП «ЖЕО» та співвласниками багатоквартирного будинку, позивач з 27.03.2019 року надає послуги з управління вказаним будинком.
Посилаючись на те, що за період з березня 2023 року по липень 2025 року за відповідачами утворилась заборгованість в сумі 22898 грн 93 коп. за надані КП «ЖЕО» послуги, позивач просив стягнути її з відповідачів.
Від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, в яких вони вказують, що не були належним чином повідомлені про дату, час та порядок зборів, де приймалось рішення про визначення управителем будинку КП «ЖЕО». Зазначають, що договір вони не підписували, тому для них він не має юридичної сили. Вказують, що всі комунальні послуги оплачені з місцевого та державного бюджетів, які вони наповнюють, тому не зобов`язані їх сплачувати. Зазначають, що позивачем не надано копій правовстановлюючих документів, які б свідчили про законність ведення господарської діяльності на території України. З урахуванням викладеного просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій повідомив, що у витягу зі списку осіб, які отримали повідомлення про проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку від 21 березня 2019 року – наявні підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . На одному з листків опитування співвласників осіб, які прийняли участь у загальних зборах співвласників багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 , також наявні підписи вищезазначених осіб. Вказує, що нарахування за спожиті послуги здійснюється на підставі кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території. Крім того, позивач зауважує, що з дати укладення договору по березень 2023 року відповідачі визнавали наявність даного Договору на управління будинку та сплачували комунальні послуги. Однак, починаючи з березня 2023 року припинили сплачувати за отриманні послуги з управління будинком та вивезення ТВП. 
Рішенням Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «ЖЕО» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 березня 2023 року по 01 липня 2025 року у розмірі 22898 грн 93 коп. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «ЖЕО» в рівних частках судовий збір в розмірі 3028 грн 00 коп., тобто по 757 грн 00 коп. судового збору.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання по сплаті житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість згідно розрахунку позивача, що підлягає стягненню.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, права на справедливий суд, просили скасувати рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову, а у разі, якщо колегія суддів дійде висновку про неможливість ухвалення рішення, скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції з обов`язковими вказівками щодо витребування доказів реального проведення зборів співвласників, витребування первинних бухгалтерських документів щодо надання послуг, дослідження правового статусу рахунків позивача, дослідження обставин бюджетного фінансування КП «ЖЕО» та можливого подвійного фінансування. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачі зазначали, що суд розглянув справу по юрисдикції іноземної фізичної особи, тоді як вони діють не як «фізичні особи», а від імені людей з громадянством СРСР, чия правосуб`єктність підтверджується Конституцією СРСР 1936 року (ст. 6 ) і Конституцією СРСР 1977 року. Вказують, що не є учасниками цивільно - господарської діяльності України, не укладали жодних правочинів, не акцептували жодних публічних договорів, не надавали персональних даних та не надавали згоди на обробку даних ані КП «ЖЕО», ані судам України, ані будь - яким іншим суб`єктам господарювання. В оскаржуваному рішенні суду відсутні визначення правосуб`єктності кожного з родини, встановлення факту існування правовідносин між людиною з громадянством СРСР та КП «ЖЕО», наявність волевиявлення; будь- якої згадки про їх нормативно правовий акт про вихід зі статусу іноземної фізичної особи, наявність договору. Майно, у відношенні якого винесене рішення належить до майна СРСР; набуте за договорами, укладеними державою СРСР, відноситься до соціалістичної власності (державної/загальнонародної); право володіння і користування виникло до створення приватно правової системи «Україна». Перехід права на дане майно не відбувалося, договори відчуження майна не укладалися, згода власника не надавалася. Відповідно, будь - які дії щодо зазначеного майна вчинені без укладеного договору та за відсутності правовстановлюючих документів, є юридично нікчемними та не створюють правових наслідків. Також апелянти вказують, що суд першої інстанції неправомірно визначив предмет доказування та не дослідив фактичні обставини справи, ухвалюючи рішення, обмежився формальним прийняттям доводів позивача та не встановив фактичних обставин, таких як факт реального надання послуг, обсяг і зміст таких послуг; правові підстави їх надання саме конкретній родині, наявність належних первинних документів, що підтверджують господарську операцію які відповідно до правової позиції Верховного Суду є обов`язковим предметом доказування у спорах про житлово - комунальні послуги. Зазначена правова позиція, зокрема, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 750/12850/16-ц від 26.09.2018, Проте суд не витребував документи, які б підтверджували фактичне надання ним послуг відповідачам, їх обсяг, періодичність та вартість послуг. Суд безпідставно визнав дійсними збори співвласників, які відбулися 27 березня 2019 року, але не перевірив факт реального проведення таких зборів, не дослідив питання повідомлення співвласників, не встановив кворуму, не з`ясував, ким саме були ініційовані збори та чи мали ці особи відповідні повноваження, чим порушено ст. 13, 43, 81, 89, 263 ЦПК України. Апелянти звертали увагу на правову позицію Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 року у справі № 915/1073/16, де зазначено, що якщо збори були скликанні з порушенням порядку повідомлення, без встановленого законом кворуму або без можливості кожному учаснику реалізувати своє волевиявлення, такі рішення не можуть породжувати юридичних наслідків. Ігнорування цих обставин, на думку апелянтів, призвело до помилкового висновку суду про наявність договірних правовідносин між сторонами. Також апелянти зазначають, що суд не дослідив правовий статус рахунку, на який вимагалась оплата, та залишив поза увагою відповідь органу Державної Казначейської служби, про те, що цей рахунок не є державним рахунком Казначейства. Суд не надав оцінки обставинам бюджетного фінансування КП «ЖЕО» та ризику подвійної оплати, повністю проігнорував доводи відповідачів про те, що КП «ЖЕО» є отримувачем бюджетних коштів за КЕКВ 2270, у межах розподілу видатків Южноукраїнської територіальної громади тобто фінансується з бюджету територіальної громади для здійснення відповідних функцій. Не дослідив обсяг бюджетного фінансування; перелік послуг, які фінансуються з бюджету; чи не відбувається фактичне подвійне фінансування одних і тих самих послуг. 
У відзиві на апеляційну скаргу КП «ЖЕО» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Позивач не погоджується з твердженнями скаржників щодо недійсності зборів співвласників Вказує, що у письмовому опитуванні взяли участь особисто та/або через представників співвласники в кількості 146 осіб, загальний відсоток 63,6%, а отже збори вважаються дійсними. КП «ЖЕО» повністю додержано процедуру повідомлення про проведення зборів співвласників. Повідомлення вручалися під розписку та направлялися поштовими відправленнями рекомендованими листами на адреси квартир даного будинку. Даний факт засвідчений у витягу зі списку осіб, які отримали повідомлення про проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку, серед яких є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 приймали безпосередню участь у загальних зборах співвласників, про що свідчать копії листків опитування співвласників. При цьому, навіть неповідомлення або неналежне повідомлення скаржників як співвласника багатоквартирного будинку про проведення загальних зборів не є безумовною підставою для визнання прийнятого на таких зборах рішення недійсним. На твердження скаржників, що суд першої інстанції неправомірно визначив предмет доказування не дослідив правовий статус рахунку, на який вимагалась оплата та не надав оцінку обставинам бюджетного фінансування КП «ЖЕО», повідомляє, що послуга з управління багатоквартирним будинком є житловою послугою для всього будинку, а не конкретній сім`ї чи кожній квартирі окремо. Саме тому, первинними документами, які підтверджують фактичне надання послуг є внутрішні документи підприємства (наряди-допуски, звіти, нарахування заробітної плати двірника, сантехніка, тощо.) Нарахування за спожиті послуги для скаржників здійснюється на підставі кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Підприємством як позивачем, щомісячно направляються рахунки на оплату наданих житлово-комунальних послуг. Вказані рахунки (квитанції) розроблені та виконанні згідно вимог чинного законодавства: вказується дата, назва підприємства, розрахунковий рахунок, адреса, надана послуга, прізвище абонента. Крім того, КП «ЖЕО» зауважує, що з дати укладення договору по березень 2023 року відповідачі визнавали наявність даного договору на управління будинку та справно сплачували комунальні послуги. Однак, починаючи з березня 2023 року скаржниками припинилася сплата за отримання послуг з управління будинком та вивезення ТПВ. При цьому, за весь період скаржники жодного разу не зверталися з претензіями щодо якості чи обсягу послуг. Комунальні послуги дійсно можуть бути оплачені частково чи повністю з бюджетів, але саме шляхом надання пільг чи субсидій у відповідності до чинного законодавства та документально підтверджено. У скаржників відсутні відповідні пільги чи субсидії. Бюджетні кошти, які надходили до позивача з місцевого бюджету мають чітко визначене бюджетне призначення для використання, та не можуть бути витрачені не за призначенням, зокрема, на погашення комунальних боргів окремих співвласників будинку. КП «ЖЕО» звертає увагу суду на те, що скаржники користуються нормами законів і Конституцій які вже втратили чинність в Україні. А саме: Конституція СРСР в ред.1936 р. втратила чинність у 1977 році, а норми Конституції СРСР в ред.1977 року не застосовуються з 07.05.2022 року. Також, скаржники наголошують щодо свого виходу із статусу іноземної фізичної особи (України), а закріплюють свої права як громадяни СРСР. Це твердження немає юридичного значення, так як Українська Радянська Соціалістична Республіка (УРСР) вже припинила своє існування. Статус громадянства УРСР чи СРСР був скасований з проголошенням незалежності України, тому сьогодні громадяни України мають громадянство незалежної держави. Всі вищенаведені факти свідчать про відволікання від суті спору між сторонами та направлені на уникнення відповідальності з боку боржників. 
У запереченнях на відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вказали, що твердження КП «ЖЕО», що збори співвласників будинку АДРЕСА_3 відбулися є безпідставними, оскільки це спростовується колективним актом співвласників. Також зауважують, що при ознайомленні з матеріалами справи було виявлено обставини, які можуть свідчити про неналежність та недостовірність доказів у справі (порушення порядку засвідчення документів, можливих виправлень у датах, використання різних письмових засобів, загального стану документів, що містять потертості, затемнення). Не виключають можливість використання КП «ЖЕО» раніше отриманих підписів або почерку ОСОБА_3 , ОСОБА_1 при проведенні зборів жильців у 2015-2016 роках, а тому вважають що необхідно призначити почеркознавчу та технічну експертизи. Також вказують на невідповідність дат, порушення процедури повідомлення та відсутності необхідної кількості голосів при проведенні зборів співвласників багатоквартирного будинку 25 березня 2019 року, що у сукупності свідчать про те, що протокол зборів та додані до нього документи не можуть вважатися належними, допустимими та достатніми доказами у справі, а тому не підтверджують виникнення у відповідача спірних зобов`язань. Просять застосувати позовну давність до вимог позивача в частині платежів, щодо яких сплив трирічний строк звернення до суду.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представники КП «ЖЕО» – Коренькова В.О., Орел І.В. – просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належними чином, у клопотанні від 24 квітня 2026 року просили розглянути справу без їх участі за наявними матеріалами.
Також відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції подано клопотання про долучення до матеріалів справи відповідей Державної казначейської служби України Головного управління Державної казначейської служби України від 25 лютого 2026 року та від 18 березня 2026 року щодо надходжень коштів місцевого бюджету на рахунки КП «ЖЕО»; клопотання про витребування в КП «ЖЕО» документів, а саме: договору про надання житлово-комунальних послуг із споживачем, рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення тарифу на відповідні послуги, розрахунок тарифу із зазначенням усіх складових витрат, первинні бухгалтерські документи, що підтверджують фактичне надання послуг, зокрема: акти виконаних робіт, акти приймання-передачі послуг, журнали або відомості виконаних робіт, документи бухгалтерського обліку щодо нарахування платежів по особовому рахунку – НОМЕР_1 ,а саме: оборотно-сальдові відомості, виписки бухгалтерських рахунків 361, 377, 703, інші документи бухгалтерського обліку, що підтверджують відображення господарських операцій, детальний розрахунок заборгованості із зазначенням періоду нарахування, тарифів, підстав нарахування, документи щодо отримання підприємством фінансування на утримання житлового фонду або надання відповідних послуг за період з 01 березня 2023 року по 01 липня 2025 року, звіт про використання бюджетних коштів підприємством щодо утримання житлового фонду за відповідний період; клопотання про витребування в КП «ЖЕО» протоколу зборів співвласників, списку співвласників, які брали участь у зборах, документів щодо повідомлення співвласників про проведення зборів, документів, що підтверджують наявність кворуму, рішення зборів про обрання управителя, документи, що підтверджують повноваження особи, яка уклала договір з КП «ЖЕО»; клопотання про приєднання письмових пояснень; заяву про долучення до матеріалів справи колективного акту співвласників з підписними листами, клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи документів проведення яких апелянти просили доручити державній спеціалізованій експертній установі на розсуд суду. На вирішення почеркознавчої експертизи поставити питання:
1. Чи виконані підписи на документах а.с. 199 -202 тими людьми від імені яких вони зазначені чи іншими особами?
2. Чи виконані записи «проти» прописані власні дані нами чи тими ж особами, що й відповідні підписи?
3. Чи виконані записи та підписи однією особою чи різними особами?
На вирішення технічної експертизи документів поставити питання:
1.Чи містять документи на а.с. 199-202 ознаки виправлень, дописок, підчисток або внесення змін після первинного оформлення?
2.Якими письмовими засобами виконані окремі записи та підписи?
3. Чи виконані записи у різний час?
4. Що нанесено раніше: штамп «копія» чи рукописні записи поверх нього?
Представники КП «ЖЕО» - Коренькова В.О., Орел І.В. – не заперечували щодо задоволення клопотань про долучення відповідей Державної казначейської служби України Головного управління Державної казначейської служби України від 25 лютого 2026 року та від 18 березня 2026 року та письмових пояснень відповідачів, в задоволенні інших клопотань просили відмовити.
Протокольною ухвалою апеляційним судом було задоволено клопотання відповідачів про долучення до матеріалів справи відповідей Державної казначейської служби України Головного управління Державної казначейської служби України від 25 лютого 2026 року та від 18 березня 2026 року щодо надходжень коштів місцевого бюджету на рахунки КП «ЖЕО» враховуючи, що вказані відповіді були отримані відповідачами після ухвалення рішення і їх зміст стосується доводів апеляційної скарги та про долучення письмових пояснень.
Щодо інших клопотань апелянтів колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до частин другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.
Зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки.
Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, такими:
докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;
докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (незалежних від нього) не міг надати їх до суду;
суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;
суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо);
наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18, від 02 липня 2025 року у справі № 490/7829/23.
Зазначене також підтверджується практикою Верховного Суду з цього процесуального питання, що має значний вплив на дотримання принципів судочинства, зокрема змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19; постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 521/574/, від 08 листопада 2023 року у справі № 140/1322/22).
Отже, вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подано до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
ЦПК України пов`язує вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням таких критеріїв: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". При цьому тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів (постанова Верховного Суду від 01 липня 2021 року у справі № 46/603).
Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (постанови Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 19 жовтня 2021 року у справі № 903/533/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 638/6852/18).
Між тим відповідачі жодним чином не мотивували та не надали доказів неможливості подання клопотань про витребування в КП «ЖЕО» документів, клопотання про призначення судових почеркознавчої та технічної експертиз документів, долучення колективного акту співвласників у суді першої інстанції. 
До того в матеріалах справи є протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку від 25.03.2019 року, додаток до протоколу листок опитування співвласника, список осіб, які отримали повідомлення про проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку від 21.03.2019 року, договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 21 березня 2019 року за адресою АДРЕСА_2 ( т. 1 а.с. 114-116, а.с. 199-202). 
З урахуванням підстав та предмета позову, об`єкту доказування, фактичних обставин справи, які були предметом розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає потреби в призначенні судової почеркознавчої та технічної експертизи документів та долученні колективного акту співвласників, оскільки спір у цій справі може бути розглянутий шляхом оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, а предметом спору є стягнення заборгованості за послуги з управління будинком, тоді як позовних вимог про визнання недійсними рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 25.03.2019 року у даній справі не було заявлено.
З огляду на викладене протокольною ухвалою колегії суддів відмовлено у задоволенні клопотання відповідачів про витребування в КП «ЖЕО» документів, а саме: договору про надання житлово-комунальних послуг із споживачем, рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення тарифу на відповідні послуги, розрахунок тарифу із зазначенням усіх складових витрат, первинні бухгалтерські документи, що підтверджують фактичне надання послуг, зокрема: акти виконаних робіт, акти приймання-передачі послуг, журнали або відомості виконаних робіт, документи бухгалтерського обліку щодо нарахування платежів по особовому рахунку – НОМЕР_1 ,а саме: оборотно-сальдові відомості, виписки бухгалтерських рахунків 361, 377, 703, інші документи бухгалтерського обліку, що підтверджують відображення господарських операцій, детальний розрахунок заборгованості із зазначенням періоду нарахування, тарифів, підстав нарахування, документи щодо отримання підприємством фінансування на утримання житлового фонду або надання відповідних послуг за період з 01 березня 2023 року по 01 липня 2025 року, звіт про використання бюджетних коштів підприємством щодо утримання житлового фонду за відповідний період; про витребування в КП «ЖЕО» протоколу зборів співвласників, списку співвласників, які брали участь у зборах, документів щодо повідомлення співвласників про проведення зборів, документів, що підтверджують наявність кворуму, рішення зборів про обрання управителя, документи, що підтверджують повноваження особи, яка уклала договір з КП «ЖЕО»; про приєднання письмових пояснень; про долучення до матеріалів справи колективного акту співвласників з підписними листами, про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи документів 
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Приписами частини першої статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону рішення повністю відповідає.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 29 серпня 2000 року ОСОБА_1 надав керівнику підприємства по обслуговуванню житла заяву, в якій просив оформити передачу в приватну власність квартири та приміщення квартири, яку він займає разом з членами сім`ї на умовах найму (а.с. 7).
На підставі розпорядження органу приватизації №8168 від 23 грудня 2000 року заяву ОСОБА_1 на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , задоволено та передано вказану квартиру в спільну сумісну власність (т. 1 а.с. 6).
Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) станом на 1998 рік в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 : зареєстровані з 10 грудня 1984 року - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 18 січня 1994 року - ОСОБА_5 . ОСОБА_4 виписаний з 22 серпня 1995 року (т. 1 а.с. 8).
Рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 25 березня 2019 року КП «ЖЕО» визначено управителем багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , а 27 березня 2019 року КП «ЖЕО» та співвласники багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , уклали договір з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (т. 1 а.с. 11-16).
Відповідно до пункту 3 Договору від 27 березня 2019 року послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. 
Відповідно до пунктів 7.1, Договору управитель має право вимагати від співвласників оплату наданої послуги з управління в порядку, за ціною та у строки встановлені цим Договором. Ціна послуги з управління становить 5,06 грн (в тому числі податок на додану вартість, якщо управитель є його платником) на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 4,77 гривень відповідно до кошторису витрат утримання будинку та прибудинкової території, винагороду управителю в розмірі 0,29 гривень на місяць. (п. 10 Договору). Плата за послугу з управління нараховується щомісячно управителем та вноситься співвласником не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунком (п. 11 Договору).
Власникам житла, надавалися житлово-комунальні послуги, зокрема з утримання будинку та прибудинкової території, вивозу сміття, доказів протилежного сторонами не надано. 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 10-12) слідує, що з березня 2023 року по липень 2025 року включно відповідачі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, вивозу сміття не оплачували. Станом на січень 01 серпня 2025 року наявна заборгованість у сумі 22898 грн 43 коп., яка складається з заборгованості за послуги утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 19671 грн 51 коп. та вивозу сміття в розмірі 3226 грн 92 коп. 
Вказаний розрахунок містить помісячний розмір нарахувань по кожному виду наданих послуг, відповідає умовам Договору, зокрема кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, встановленому Додатком № 4 до Договору (т. 1 а.с. 15), не суперечить іншим матеріалам справи та не спростований відповідачами. 
Крім того на підтвердження вартості послуг з вивезення побутових відходів позивачем надано: наказ Н -111 від 30 травня 2024 року, яким згідно рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 05.07.2023 року № 199 «Про встановлення тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами (захоронення), з 01.05.2024 року наказано бухгалтерам КП «ЖЕО» нараховувати плату за послугу «Вивезення побутових відходів (збирання, перевезення та захоронення), які надає ЖЕО для мешканців багатоквартирних будинків міста Южноукраїнськ згідно розрахунку на послуги з вивезення побутових відходів в розмірі 19,12 грн з ПДВ на 1-го мешканця, для мешканців багатоквартирних будинків міста Южноукраїнськ, які здійснюють роздільне сортування побутових відходів в розмірі – 15,28 грн з ПДВ на 1-го мешканця; наказ Н-178 від 21 липня 2023 року, яким згідно рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 05.07.2023 року № 199 «Про встановлення тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами (захоронення), які надає КП «ЖЕО» на території Южноукраїнської міської територіальної громади з 01.08.2023 року наказано бухгалтерам КП «ЖЕО» нараховувати плату за послугу «Вивезення побутових відходів (збирання, перевезення та захоронення), які надає ЖЕО для мешканців багатоквартирних будинків міста Южноукраїнськ згідно розрахунку на послуги з вивезення побутових відходів в розмірі 17,93 грн з ПДВ на 1-го мешканця, для мешканців багатоквартирних будинків міста Южноукраїнськ, які здійснюють роздільне сортування побутових відходів в розмірі – 14,32 грн з ПДВ на 1-го мешканця (т. 1 а.с. 203,204).
За таких обставин суд обґрунтовано вважав доведеною позивачем суму заборгованості відповідачів. 
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України, з якою кореспондується частина четверта статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України від 14 травня 2015 року № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон №417-VIII), предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку (частина перша статті 2 вказаного Закону).
В силу пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 417-VIII співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) це власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 417-VIII, управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.
Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками.
За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку) (частина перша статті 9 Закону № 417-VIII). За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації.
Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа- підприємець або юридична особа-суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (пункт 7 частини першої статті 1 Закону №417-VIII).
Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів ОСББ) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.
Відповідно до статті 7 цього Закону обов`язки співвласників багатоквартирного будинку включають забезпечення належного утримання та належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечення технічного обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку.
Визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників будинку відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників відповідно до статті 10, частини другої статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до статті 5 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» (туті далі в редакції Закону, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), до житлово-комунальних послуг належать:1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку .
Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель.
Відповідно до ч. 3 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає:1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем;2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.
Згідно із статтею 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).
Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказів того, що у період, за який стягується заборгованість, відповідачі відмовлялися від надання вищевказаних послуг у встановленому законом порядку, зокрема звернувшись до позивача з відповідною заявою із документальним підтвердженням їх відсутності у житловому приміщенні - суду надано не було.
Відповідачами не надано до суду доказів ненадання позивачем послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати.
Разом із тим, матеріалами справи підтверджено порушення відповідачами строків та розміру оплати наданих позивачем послуг.
Встановивши викладені обставини, оцінивши належним чином надані сторонами докази відповідно до приписів ст. 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо сплати поточних спожитих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, вивозу сміття в останніх утворилася заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим суду позивачем, який відповідачами не був спростований.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову й стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.
Не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на наявність бюджетного фінансування КП «ЖЕО» оскільки такі кошти мають цільове призначення та не можуть бути направлені на покриття інших витрат Комунального підприємства, зокрема заборгованості співвласників будинку по оплаті послуг з управління будинку. 
Посилання апелянтів на недійсність укладеного 27 березня 2019 року між КП «ЖЕО» та співвласники багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , Договор з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, є безпідставними, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, оскільки недійсність цього договору в установленому законом порядку не була встановлена.  
Щодо посилань апеляційної скарги на непідписання відповідачами договору про надання послуг їх родині, то з огляду на приписи статті 9 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
З огляду на викладене, суд вірно вважав необґрунтованими посилання відповідачів на безпідставність стягнення з них заборгованості в зв`язку з відсутністю укладеного між сторонами письмового договору.
Також не можуть бути враховані і посилання апеляційної скарги на те, що суд не дослідив правовий статус рахунку, на який вимагалась оплата, та залишив поза увагою відповідь органу Державної Казначейської служби, про те, що цей рахунок не є державним рахунком Казначейства, - оскільки такі обставини не свідчать про відсутність підстав для стягненні заборгованості з відповідачів.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведення позивачем факту надання послуг - колегія суддів відхиляє, оскільки Акти-претензії, складені у передбаченому ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядку щодо ненадання або неналежного надання послуг позивачем, у матеріалах справи відсутні.
Щодо заяви апелянтів про застосування позовної давності, то слід зазначити наступне.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Як видно з наявного у матеріалах справи розрахунку суми боргу від 01 серпня 2025 року , нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та вивіз сміття здійснено з березня 2023 року. 
Заявник просив стягнути з боржника заборгованість у розмірі за період з березня 2023 року по липень 2025 року.
Отже, звернувшись 05 серпня 2025 року із позовною заявою строк позовної давності заявником не пропущений.
За такого вимога відповідачів у запереченнях на відзив на апеляційну скаргу про застосування позовної давності до вимог позивача в частині платежів, щодо яких сплив трирічний строк звернення до суду є необґрунтованою.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення ним рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку про задоволення позову 
Оскільки оскаржуване рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, то відповідно ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для відшкодування судового збору, сплаченого перерозподілу судових витрат.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць 

Судді: Т.В. Серебрякова

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 01 травня 2025 року