П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 522/8074/26	

Перша інстанція: суддя Шенцева О.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого судді Терлецького Д.С., 
суддів Вербицької Н.В., Димерлія О.О., 
при секретарі Бродецькій Т.В.,
за участі:
представника скаржника – адвоката Рахнянської Світлани Вікторівни,
представника позивача – Білоконь Наталії Олегівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, 

В С Т А Н О В И В:
Рух і обставини справи
11.05.2026 р. Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі – ГУ ДМС в Одеській області або позивач) звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом, у якому просило затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 08.11.2026 р. з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. 
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.05.2026 р. працівниками ГУ ДМС в Одеській області на блок-посту «Два стовпи» виявлено особу, яка назвалася громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами перевірки відібраних у відповідача пояснень встановлено, що він прибув на територію України 01.10.2014р. легально через КПП «ПОКРОВКА» за паспортним документом громадянина Російської Федерації. На момент виявлення паспортний документ громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон відсутній. Також встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, постійного зареєстрованого місця проживання та джерела доходів не має, на території України перебуває нелегально, з заявою про продовження строку перебування на території України та з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, не звертався. 
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 або скаржник) у відзиві на позовну заяву заперечував проти її задоволення. У відзиві скаржник наголосив, що з початком військової агресії Російської Федерації проти України, засуджуючи вторгнення російських військ, прибув на територію України у 2014 р. легально. Неодноразово звертався до компетентних органів задля легалізації свого перебування, однак йому відмовляли. Також скаржник зазначив, що в України мешкає його брат – ОСОБА_3 , який є власником житлово будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживав. Крім того скаржник вказав на непропорційність та надмірність заходу забезпечення примусового видворення за межі території України – поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. 
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 12.05.2026 р. позов задовольнив. Ухвалив рішення затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 08.11.2026 р. з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 371 КАС України допустив негайне виконання рішення суду.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповноту встановлених обставин у справі, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
Апеляційна скарга надійшла до П`ятого апеляційного адміністративного суду 22.05.2026 р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд відкрив апеляційне провадження, встановив строк для надання відзиву на апеляційну скаргу та витребував матеріали справи №522/8074/26 ухвалою від 25.05.2026 р.
Відзив на апеляційну скаргу надійшов до П`ятого апеляційного адміністративного суду 28.05.2026 р.
Матеріали справи №522/8074/26 надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду з Приморського районного суду м. Одеси 08.06.2026 р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд призначив справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.06.2026р., а також зобов`язав відповідальних осіб Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України забезпечити участь ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції ухвалами від 09.06.2026р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд допустив представника ОСОБА_1 – адвоката Рахнянську Світлану Вікторівну до у часті у судових засіданнях у режимі відеоконференції ухвалою від 17.06.2026 р.
Згідно з листом від 17.06.2026 р. №4877.5.-96/4877.1.3.-26 Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України було повідомлено про неможливість забезпечення участі ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції з зв`язку з тим, що 16.06.2026р. ОСОБА_1 співробітниками міграційної служби було передано для виконання рішення про примусове видворення.

Обставини справи
08.05.2026 р. працівниками ГУ ДМС в Одеській області на блок-посту «Два стовпи» виявлено особу, який назвався громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
За результатами перевірки відібраних у відповідача пояснень встановлено, що він прибув на територію України 01.10.2014 р. легально через КПП «ПОКРОВКА» за паспортним документом громадянина Російської Федерації. На момент виявлення паспортний документ громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон відсутній.
08.05.2026 р. о 14 год. 30 хв. громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до частини другої статті 263 КУпАП затримано згідно з протоколом про адміністративне затримання серії МОД №000372 з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення.
08.05.2026 р. за порушення правил перебування іноземців в Україні – проживання без документів на право проживання (перебування) в Україні, відповідальність за що встановлено в частині другій статті 203 КУпАП – стосовно громадянина РФ ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №012933 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 08.05.2026 р. серії ПН МОД №013025 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5 100 (п`ять тисяч сто) грн. Штраф станом на 11.05.2026 р. скаржник не сплатив.
08.05.2026 р. ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 5101100100000779 про примусове видворення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Інформація щодо оскарження Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення ГУ ДМС в Одеській області від 08.05.2026 р. № 5101100100000779 про примусове видворення за межі території України в матеріалах справи відсутня.
Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом, оскільки вважає, що наявні підстави для затримання скаржника з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. 

Оцінка суду першої інстанції
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у скаржника відсутні легальні підстави й документи, які дають право законно перебувати на території України. Крім того, на момент виявлення та затримання в нього не було чинних документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, а також постійного зареєстрованого місця проживання та законних засобів для перебування в державі. 
Скаржник з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, а також із заявою про добровільне повернення до територіальних органів Державної міграційної служби України не звертався. Докази про те, що в країні походження скаржник піддавався переслідуванням за політичними, релігійними, расовими або етнічними ознаками, матеріали справи не містять. Скаржник не має жодної з обставин, на підставі яких відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» він не може бути примусово видворений за межі України.
Зазначене в сукупності свідчить про необхідність затримання скаржника та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі країни.

Доводи апеляційної скарги
На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що позивачем, до ухвалення рішення про видворення, відносно відповідача не приймалось жодного рішення про примусове повернення його до країни походження або будь-якої третьої країни. За таких обставин відповідачем не доведено, що відповідач буде ухилятись від виїзду з України та існує необхідність забезпечення примусового видворення.
Також скаржник, посилаючись на Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, наголошує, що повноваження щодо ухвалення рішення про примусове видворення належать суду, а не територіальному органу ДМС. На його переконання будь-яке затримання особи має вчинятись відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням норм міжнародного права, та у відповідності до процедури, визначеної законом. 

Позиція позивач на заявлену апеляційну скаргу
ГУ ДМС в Одеській області подано відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить суд апеляційної інстанції залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Джерела права та оцінка суду апеляційної інстанції
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов таких висновків.
Згідно з частиною першою статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також встановлює порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб визначає Закон України від 22.09.2011 р. № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі -Закон № 3773-VI).
Відповідно до пунктів 6, 7 та 14 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI:
іноземець – особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах; 
іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, – іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;
нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України; 
посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України (частина друга статті 26 Закону № 3773-VI).
За правилами частини п`ятої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до Закону № 3773-VI) (абзац перший частини восьмої статті 26 Закону № 3773-VI).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках (абзац перший частини першої статті 30 Закону № 3773-VI).
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (абзац перший частини четвертої статті 30 Закону № 3773-VI).
Відповідно до частини першої статті 31 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:
де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;
де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;
де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;
де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Згідно з частиною другою статті 31 Закону № 3773-VI забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені у статті 289 КАС України.
Так, відповідно до частини першої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.
Згідно з частиною одинадцятою статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 р. №38/77), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.05.2012р. за №806/21119 (надалі – Інструкція).
Згідно з пунктом 1 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.
Скаржник в апеляційній скарзі вказує на відсутність судового рішення про примусове видворення ОСОБА_1 .
У цьому зв`язку суд у складі колегії суддів зазначає, що зважаючи на неузгодженість між пунктом 4 Інструкції та абзацом першим частини першої статті 30 Закону № 3773-VI, застосуванню підлягає частина першої статті 30 Закону № 3773-VI як акта вищої юридичної сили.
Згідно з частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI Державна міграційна служба України, її територіальні органи та територіальні підрозділи можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства за певних умов.
За змістом приписів статей 26 та 30 Закону № 3773-VI примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства застосовується у разі, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Згідно з абзацом першим частини восьмої статті 26 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не досягли 18-річного віку, іноземці та особи без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особи, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону. Примусове повернення до визначених категорій осіб згідно з абзацом першим частини восьмої статті 26 Закону № 3773-VI не застосовується.
Суд у складі колегії суддів зазначає, що такий захід як затримання застосовується тільки за наявності підстав, які передбачені у частині першій статті 289 КАС України, а саме: обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.
Згідно з встановленими у цій справі обставинами у відповідача відсутній чинний паспортний громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон. Скаржник не надав суду жодних доказів, які б підтверджували вчинення ним дій, спрямованих на встановлення / підтвердження законних підстав перебування на території України з 2014 р., отримання документів, які посвідчують особу іноземця та підтверджують право на постійне проживання або законні підстави для тимчасового проживання в Україні, звернення до уповноважених органів для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.
Визначені у статті 31 Закону № 3773-VI підстави, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, судом першої та апеляційної інстанції не встановлені.
08.05.2026 р. ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 5101100100000779 про примусове видворення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Інформація щодо оскарження громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення ГУ ДМС в Одеській області від 08.05.2026 р. № 5101100100000779 про примусове видворення за межі території України в матеріалах справи відсутня.
Стосовно наявної у матеріалах справи копії паспорта громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 від 11.08.2011 р. суд у складі колегії суддів зазначає, що вказаний документ не надає відповідачу право на перетин державного кордону України.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена у частині другій статті 203 КУпАП, тривалий час нелегально перебуває на території України без дійсних документів, що посвідчують особу, не має дійсного паспорту громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон. 
Суд у складі колегії суддів також вважає за необхідне вказати на відсутність у скаржника зареєстрованого місця проживання, постійного доходу та працевлаштування.

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Здійснивши в межах, визначених статтею 308 КАС України, апеляційний перегляд цієї справи, суд у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.
Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні фактичних обставин, норм матеріального й процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.
Керуючись статтями 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 – відмовити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2026 р. у справі № 522/8074/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 325 КАС України набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення з підстав визначених у статті 328 КАС України.

Суддя: Д.С.Терлецький

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Димерлій