Справа № 737/119/26
Провадження № 2/737/176/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
12 травня 2026 року  с-ще Куликівка
К у л и к і в с ь к и й р а й о н н и й с у д Ч е р н і г і в с ь к о ї о б л а с т і 
суддя	Лібстер А.С.	
секретар судового засідання	Скляр А.О. 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу 	№ 737/119/26 	
за позовом	ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ  ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ  «СВЕА ФІНАНС» 	
до	ОСОБА_1 	
про	стягнення заборгованості за  кредитним договором 	
учасники справи та представники:	  	
представник позивача 	не з`явився 	
відповідачка 	не з`явилась	

ВСТАНОВИВ:
ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06.02.2025 року № 5299221 у розмірі 43030, 40 грн та понесених судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.02.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 5299221 від 06.02.2025, який підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов даного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 11200 грн шляхом перерахування на банківську картку коштів, які зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 29.09.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладений Договір факторингу № 01.02-38/25, за умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами до боржників визначених у Реєстрі Боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 5299221 від 06.02.2025. Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» станом на дату подачі позову складає 43030, 40 грн із яких: заборгованість по тілу кредиту - 11200 грн; заборгованість за відсотками – 25110,40 грн; пеня, штраф - 5600 грн, комісія -1120 грн.
Позовна заява надійшла до суду 04.03.2026. Ухвалою головуючого судді від 11.03.2026 заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з призначенням судового засідання на 31.03.2026, яке відкладалось на 23.04.2026 та на 12.05.2026 через неявку відповідачки.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. При пред`явленні позову було заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та про ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача.
Відповідачка в судові засідання 31.03.2026, 23.04.2026 та 12.05.2026 не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала. Судові виклики були направлені на адресу відповідачки, з розміщенням оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України у розділі «Оголошення про виклик особи в суд та повідомлення про судове рішення».
На підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Судом встановлено, що 06.02.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено договір про надання споживчого кредиту № 5299221(а.с. 6-18). 
Зі змісту договору вбачається, що перед його укладенням ОСОБА_1 здійснила реєстрацію особистого кабінету в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, пройшла ідентифікацію та верифікацію її особи, після чого отримала і ознайомилася з усіма документами, що стосуються отримання кредитних послуг, отримала одноразовий ідентифікатор електронного підпису 24668, який ОСОБА_1 зазначила 06.02.2025 о 15 год 00 хв 50 сек при підписанні вказаного кредитного договору.
У цей же день, 06.02.2025, ОСОБА_1 з використанням одноразового ідентифікатора електронного підпису також підписала Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставка за договором про споживчий кредит (а.с. 19) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 22-23), які містить вичерпну інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається ОСОБА_1 , зокрема, інформацію надання якої передбачено вимогами ЗУ «Про споживче кредитування». 
Відповідно до положень кредитного договору № 5299221 від 06.02.2025 (а.с. 6-18) ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит, а ОСОБА_1 зобов`язалася одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сторонами кредитного договору № 5299221 від 06.02.2025 було погоджено надання ОСОБА_1 кредиту на наступних умовах: сума кредиту 11200 грн, строк кредитування 360 днів, періодичність зі сплати процентів кожні 30 днів; фіксована процентна ставка двох видів: стандартна процента ставка у розмірі 0,95% в день. В окремих випадках встановлених Договором може застосовуватись знижена (акційна) процентна ставка, яка становить 0,95% день.
Таким чином, судом встановлено, що 06.02.2025 внаслідок укладення електронного кредитного договору між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 виникло кредитне правовідношення, за яким ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати кредит ОСОБА_1 , а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти на визначених у договорі умовах. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_1 , у розмірі 11200 грн. Зазначене підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України (а.с.37).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5299221 від 06.02.2025 судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів своєчасно та в повному обсязі не виконала, допустивши прострочення грошового зобов`язання (а.с. 33-36). 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, судом також встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до договору факторингу № 01.02-38/25 від 29.09.2025 (а.с.38-45), витягу з реєстру боржників (а.с.45 зворот), платіжної інструкції № 10192 від 29.09.2025 (а.с. 49) судом підтверджено, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» отримало від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5299221 від 06.02.2025.
Таким чином, 29.09.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «CВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-38/25, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Отже, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України).
У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
29.09.2025 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перерахувало на користь ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» оплату фінансування згідно договору факторингу № 01.02-38/25 від 29.09.2025 кошти в сумі 2627165 грн 04 коп (а.с. 49). 
З витягу з реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу № 01.02-38/25 від 29.09.2025 (а.с. 50) судом встановлено, що до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало ТОВ «СВЕА ФИНАНС» право вимоги до ОСОБА_1 , що виникло на підставі кредитного договору № 5299221 від 06.02.2025 та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 43030, 40, із яких: заборгованість по тілу кредиту – 11200 грн; заборгованість за відсотками – 25110,40 грн; пеня, штраф – 5600 грн, комісія -1120 грн.
Таким чином, судом встановлено факт отримання ТОВ «СВЕА ФІНАНС» від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до ОСОБА_1 , що виникло на підставі кредитного договору № 5299221 від 06.02.2025.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
Зважаючи на погоджені сторонами умови кредитування, суд не погоджується з наданим розрахунком заборгованості, щодо стягнення з відповідачки пені у розмірі 5600 грн за кредитним договором суд приходить до таких висновків.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України №2102-IX, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено та останній діє на дату розгляду справи.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. При цьому виключення зі змісту Законі України «Про споживче кредитування» норм щодо заборони стягнення під час воєнного стану з боржника неустойки за невиконання позикових (кредитних) зобов`язань немає правового значення, оскільки якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України. Оскільки позивачем у період дії в Україні воєнного стану нараховано до сплати пеню в розмірі 5600 грн., від сплати якої позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення такої неустойки.
З урахуванням викладеного, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі. Натомість, доказів належного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 37430, 40 грн (43030,40-5600).
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ст.141ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Так, відповідно до платіжної інструкції №126 від 27.02.2026 (а.с.1), при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн, однак враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, то витрати позивача зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 2315,91 грн (37430,40х2662,40/43030,40).
Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 280-289, 354, 355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» (адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд.8, ЄДРПОУ 37616221) заборгованість за договором № 5299221 від 06.02.2025 року у розмірі 37430,40 грн (тридцять сім тисяч чотириста тридцять гривень 40 копiйок); 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» (адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд.8, ЄДРПОУ 37616221) 2315 грн 91 коп судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя А. С. Лібстер