ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/6964/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гебеш С.А., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації до Державного спеціалізованого підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

Берегівська окружна прокуратура звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації до Державного спеціалізованого підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року вказану позовну заяву повернуто позивачеві.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2026 року Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.
Відповідно до протоколу від 09.02.2026 року справу передано судді Гебешу для продовження розгляду.
Ухвалою Закарпатсього окружного адміністративного суду від 12.02.2026 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позов обґрунтовано тим, що за інформацією Департаменту культури Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації (далі – Департамент), археологічна пам`ятка національного значення «Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав», (VIII-VII ст. до н.е), охоронний № 070010-Н на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Так, рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради депутатів трудящих № 12 від 16.01.1970 "Про затвердження списку пам`ятників археології, історії і культури в Закарпатській області" затверджено список пам`ятників археології, історії і культури національного значення, до якого, зокрема, включено Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав», (VIII-VII ст. до н.е).
Зазначає що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/5894/23 Кам`янською сільською радою 05.08.2024 укладено з Департаментом культури Закарпатської ОДА охоронний договір лише на частину пам`ятки культурної спадщини – пам`ятки археології національного значення «Городище», розташованої в урочищі «Богуслав» за межами с. Арданово, оскільки частина пам`ятки знаходиться в межах земельних ділянок за кадастровим номером № 2121981200:04:001:0057, 2121980400:05:001:0001, власником яких є Закарпатська обласна державна (військова) адміністрація, а користувачем ДСГП «Ліси України». Вищевказане також підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на майно відповідно до якої право постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером № 2121981200:04:001:0057 площею 545.4647 га, 2121980400:05:001:0001 площею 654.6424 га, в межах якої знаходиться об`єкт археології національного значення «Городище» зареєстровано за ДСГП «Ліси України».
Позивач зазначає, що після переходу права власності та внесення пам`ятки до Державного реєстру новий власник зобов`язаний укласти з органом охорони культурної спадщини охоронний договір, однак всупереч вимогам ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1768 від 28.12.2001, відповідач до теперішнього часу охоронне зобов`язання не укладено, а у Департаменту відсутні кошти для звернення до суду з відповідним позовом.
Позивач зазначає, що бездіяльність відповідача порушує вимоги законодавства у сфері охорони культурної спадщини, створює загрозу неналежного забезпечення режиму охорони пам`ятки архітектури та порушує інтереси держави щодо її збереження, у зв`язку з чим існують підстави для зобов`язання відповідача укласти охоронний договір.
02.04.2026 представником відповідача, подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що паспорт пам`ятки за формою, наведеною у додатку 10 до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини має містити дані про схему генерального плану території пам`ятки з позначенням контуру пам`ятки і таблицею географічних координат, фото загального вигляду, фото окремих ділянок території, картографічні матеріали, зони охорони пам`ятки, зокрема опис меж зон охорони із зазначенням назви і площі кожної зони, дату та номер рішення про затвердження науково-проектної документації, площу території пам`ятки, опис меж території пам`ятки, назву, дату і номер рішення про затвердження меж території пам`ятки.
Зі змісту затвердженої форми паспорту пам`ятки вбачається, що виготовленню паспорту передує виготовлення та затвердження науково-проектної документації на пам`ятку археології, складовою якої є технічна документація із землеустрою щодо визначення меж території пам`ятки. Розроблення технічної документації із землеустрою щодо визначення меж території пам`ятки, що є складовою облікової документації на пам`ятку і вноситься після її затвердження до складу облікової справи, забезпечує виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, власник пам`ятки чи уповноважені ним органи (особи) після занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру і набуття ним статусу пам`ятки (пункт 5.14 Порядку обліку об`єктів культурної спадщини). 
Відповідач зазначає, що за таких обставин відсутні допустимі докази про конкретне місцезнаходження та межі пам`ятки археології національного значення – «Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав». По суті, обставину розташування пам`ятки археології національного значення – «Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав» в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 2121981200:04:001:0057 та 2121980400:05:001:0001, які перебувають в постійному користуванні Відповідача, Прокуратура не підтверджує належними та допустимими доказами, оскільки це може бути підтверджено виключно технічною документації із землеустрою щодо визначення меж території пам`ятки археології. Водночас Державний земельний кадастр не містить інформації про розташування в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 2121981200:04:001:0057 та 2121980400:05:001:0001 пам`ятки археології «національного значення – «Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав».
27.03.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому просить відхилити доводи відповідача, обґрунтовуючи це тим, що звернувся до суду в межах наданих законом повноважень для захисту інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини, оскільки уповноважений орган не забезпечив укладення охоронного договору на пам`ятку архітектури. Зазначає, що охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.
Частиною 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на викладене вище справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом в ході розгляду адміністративної справи, за інформацією Департаменту культури Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації (далі – Департамент), археологічна пам`ятка національного значення «Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав», (VIII-VII ст. до н.е), охоронний № 070010-Н на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. 
Рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради депутатів трудящих № 12 від 16.01.1970 "Про затвердження списку пам`ятників археології, історії і культури в Закарпатській області" затверджено список пам`ятників археології, історії і культури національного значення, до якого, зокрема, включено Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав», (VIII-VII ст. до н.е). 
Городище займає площу 3,0 га. Культурний шар знаходиться на глибині 0,4 метра. 
Так, на вершині гори засвідчено сліди земляних валів, які обрамляють городище із сходу, північного сходу та заходу. Місцями земляні вали збереглись висотою від 1 до 2 метрів. Біля валів та в центрі пам`ятки виявлено уламки кераміки ранньозалізного віку, які походять від горщиків-зерновиків, мисок та кухлів. Городище являється важливою пам`яткою для вивчення укріплених поселень населення ранньозалізного віку. 
Городище відкрито наприкінці ХІХ ст. н.е. археологом-аматором Тивадаром Легоцьким.
На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/5894/23 Кам`янською сільською радою 05.08.2024 укладено з Департаментом культури Закарпатської ОДА охоронний договір лише на частину пам`ятки культурної спадщини – пам`ятки археології національного значення «Городище», розташованої в урочищі «Богуслав» за межами с. Арданово, оскільки частина пам`ятки знаходиться в межах земельних ділянок за кадастровим номером № 2121981200:04:001:0057, 2121980400:05:001:0001, власником яких є Закарпатська обласна державна (військова) адміністрація, а користувачем ДСГП «Ліси України».
Вищевказане також підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на майно відповідно до якої право постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером № 2121981200:04:001:0057 площею 545.4647 га, 2121980400:05:001:0001 площею 654.6424 га, в межах якої знаходиться об`єкт археології національного значення «Городище» зареєстровано за ДСГП «Ліси України».
Позивач зазначає, що в порушення вимог ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768, Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» не укладено охоронний договір з Департаментом, як органом охорони культурної спадщини.
Департаментом культури Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації питання укладення з Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» охоронного договору щодо об`єкта культурної спадщини «Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав» лише після повідомлення прокуратури скеровано лист філії «Карпатський лісовий офіс» щодо необхідності надання матеріалів необхідних для укладення Охоронного договору на частину пам`ятки. Разом з тим, як слідує з листа Департаменту від 11.06.2025 № 5853-25 до теперішнього часу охоронне зобов`язання не укладено, а у Департаменту відсутні кошти для звернення до суду з відповідним позовом.
Поряд з цим, після повідомлення прокуратурою філія «Карпатський лісовий офіс» листом № 6786-25 від 07.07.2025 повідомила, що охоронний договір на вказаний об`єкт культурної спадщини не укладено.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон №1805-III.
Об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.
Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 1 Закону №1805-III культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності; пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; виявлення об`єкта культурної спадщини - сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини; щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.
Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 6 Закону №1805-III до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить зокрема укладення охоронних договорів на пам`ятки.
Ч. 1 ст. 13 Закону №1805-III врегульовано, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.
За змістом п. «а» ч. 1 ст. 14 Закону №1805-III занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки національного значення постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання.
Статтею 23 Закону №1805-II передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Основним завданням охоронного договору є встановлення режиму використання пам`ятки культурної спадщини чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована, видів і термінів виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Тобто саме такий договір є першочерговим документом, що встановлює гарантії збереження індивідуально визначеної пам`ятки культурної спадщини, що враховує її цінність, особливості та стан.
Важливим елементом охоронного договору, який підтверджує його публічно-правову природу, є предмет пам`ятка архітектури, правовий режим якої відрізняється від інших матеріальних об`єктів.
Особливий предмет охоронного договору обумовлює спеціальний суб`єктний склад.
Так, охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі статті 23 Закону №1805-III. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.
Укладання охоронних договорів має імперативний характер та спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2025 року Берегівська окружна прокуратура звернулася до Директора Департаменту культури Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації із запитом №07.50-101-376-25/2413 вих 25 в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо надання інформації про укладення охоронного договору, наявність облікової документації, паспорта пам`ятки та інших документів. 
Листом від 11.06.2025 року за №01-12/763 Департамент культури Закарпатської обласної військової адміністрації повідомив прокуратуру, що частина пам`ятки розташованої в межах земелних ділянок за кадастром номером №2221981200:04:001:0057 та №2221980400:05:001:0001 користувачем яких є ДП "Ліси України", листом від 10.06.2025 року №01-12/752 департамент культури звернувся до філії "Карпатський лісовий фонд" ДП "Ліси України" з проханням надати матеріали необхідні для укладення Охоронного договору на частину пам`ятки археології "Городише". 
Прокуратура зазначає, що наведене свідчить, що компетентним органом до моменту звернення прокурора до суду вже здійснювалися організаційні заходи, спрямовані на оформлення необхідної документації та врегулювання питання укладення охоронного договору. При цьому будь-яких доказів того, що Департамент культури відмовився виконувати покладені на нього законом повноваження або ухилявся від їх реалізації, матеріали справи не містять.
Суд також враховує, що відповідно до підпункту 2 пункту 4 Наказу №935 Закарпатській обласній військовій адміністрації визначено строк для приведення облікової документації на пам`ятки у відповідність до вимог законодавства не пізніше шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні. На момент звернення прокурора із даним позовом зазначений строк не сплинув, а тому сама по собі відсутність оформленої облікової документації не може свідчити про невиконання органом охорони культурної спадщини покладених на нього обов`язків.
Так, Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 23 Закону №1805-III).
Відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.2001 №1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок №1768).
Пунктами 1, 2 Порядку №1768 визначено, що охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.
Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Пунктом 5 Порядку №1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Згідно з п. 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Згідно з висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18, охоронний договір, що укладений на підставі ст. 23 Закону №1805-III, є адміністративним договором.
Суд зазначає, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Аналіз наведених вище приписів Закону № 1805-III та Порядку № 1768 свідчить про те, що укладення охоронного договору є обов`язковим правовим інструментом, який встановлює чіткий режим використання пам`ятки культурної спадщини, визначає необхідні охоронні заходи, з метою збереження такої пам`ятки в належному технічному стані і обов`язок укласти такий договір покладається на її власника.
На момент виникнення спірних правовідносин, форма паспорта об`єкта культурної спадщини була визначена спільним наказом Міністерства культури і мистецтв України та Державного комітету України з будівництва та архітектури від 13.05.2004 №295/104 "Про затвердження форм облікової картки та паспорта об`єкта культурної спадщини" (далі - наказ №295/104).
Відповідно до наказу №295/104 паспорт об`єкта культурної спадщини повинен містити, зокрема: історичні дані про об`єкт, відомості про сучасний стан об`єкта, оцінка антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності об`єкта, зони охорони пам`ятки, наявність науково-дослідної та науково-проектної документації на об`єкт та інше.
Паспорт об`єкта культурної спадщини підписується особою яка його склала та керівником уповноваженого органу охорони культурної спадщини. Отже, паспорт об`єкта культурної спадщини є обов`язковим документом, який розробляється та оформлюється уповноваженим органом охорони культурної спадщини у межах бюджетного фінансування або інших джерел, не заборонених законодавством та відповідно до затвердженої форми. У паспорті визначаються ключові характеристики об`єкта, його історичні та культурні цінності, сучасний стан, науково-дослідна та проектна документація, а також зони охорони пам`ятки.
Наявність такого паспорта для укладення охоронного договору не є формальністю. Зазначений документ є однією з невід`ємних складових договору та слугує підставою для визначення режиму використання пам`ятки, обсягу та характеру охоронних заходів, які повинен забезпечити власник, що є визначальними умовами охоронного договору. Відсутність належно оформленого паспорта унеможливлює виконання обов`язку власника щодо укладення охоронного договору відповідно до вимог Порядку № 1768.
Всебічно дослідивши докази, надані сторонами, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів письмового повідомлення відповідача про занесення спірного об`єкта до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідно до вимог частини другої статті 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та пункту 13 Порядку укладення охоронних договорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768. 
Так само відсутні докази вручення відповідачу свідоцтва про реєстрацію об`єкта культурної спадщини як пам`ятки або іншого документа, який би підтверджував належне повідомлення про виникнення відповідного обов`язку.
Суд бере до уваги і те, що чинний Порядок укладення охоронних договорів передбачає оформлення такого договору лише за наявності визначеної законом документації, зокрема акта візуального обстеження, облікової картки, плану території, а також інших документів, які є його невід`ємними додатками. Відсутність зазначеної документації унеможливлює належне визначення предмета охорони, режиму використання пам`ятки та інших істотних умов охоронного договору.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.09.2025 у справі №440/10514/23, відповідно до якої вказано, що невиконання уповноваженим органом охорони культурної спадщини свого обов`язку щодо розроблення паспорта щойно виявленої пам`ятки архітектури є об`єктивною перешкодою для укладення охоронних договорів і не може розцінюватися як порушення законодавства про охорону культурної спадщини з боку власників, у зв`язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
У той ж час у даній постанові Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до частини четвертої статті 23 Закону № 1805-III власники пам`яток архітектури зобов`язані виконувати встановлені законом вимоги щодо збереження, утримання та використання таких об`єктів, у тому числі підтримувати їх у належному стані. Отже, навіть у разі відсутності укладеного охоронного договору власники не звільняються від обов`язку належно дбати про збереження пам`ятки та утримувати її у стані, що виключає погіршення або руйнування об`єкта культурної спадщини.
Окремо суд звертає увагу на те, що відповідач, листом №13782/39.2.2.5-2025 повідомив керівника Берегівської прокуратури, що філії "Карпатський лісовий офіс" невідомо про розташування на території, яка перебуває у постійному користуванні пам`ятки археології "Городище" ІХ ст. до н. е. - ІV ст., в тому числі акти візуального обстеження, плани території, чіткі координати розташування та паспорт.
Суд враховує, що паспорт пам`ятки за формою, наведеною у додатку 10 до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини має містити дані про схему генерального плану території пам`ятки з позначенням контуру пам`ятки і таблицею географічних координат, фото загального вигляду, фото окремих ділянок території, картографічні матеріали, зони охорони пам`ятки, зокрема опис меж зон охорони із зазначенням назви і площі кожної зони, дату та номер рішення про затвердження науково-проектної документації, площу території пам`ятки, опис меж території пам`ятки, назву, дату і номер рішення про затвердження меж території пам`ятки.
Зі змісту затвердженої форми паспорту пам`ятки вбачається, що виготовленню паспорту передує виготовлення та затвердження науково-проектної документації на пам`ятку археології, складовою якої є технічна документація із землеустрою щодо визначення меж території пам`ятки. 
Розроблення технічної документації із землеустрою щодо визначення меж території пам`ятки, що є складовою облікової документації на пам`ятку і вноситься після її затвердження до складу облікової справи, забезпечує виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, власник пам`ятки чи уповноважені ним органи (особи) після занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру і набуття ним статусу пам`ятки (пункт 5.14 Порядку обліку об`єктів культурної спадщини).
За таких обставин відсутні допустимі докази про конкретне місцезнаходження та межі пам`ятки археології національного значення – «Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав». 
По суті, обставину розташування пам`ятки археології національного значення – «Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав» в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 2121981200:04:001:0057 та 2121980400:05:001:0001, які перебувають в постійному користуванні Відповідача, Прокуратура не підтверджує належними та допустимими доказами, оскільки це може бути підтверджено виключно технічною документації із землеустрою щодо визначення меж території пам`ятки археології.
Водночас Державний земельний кадастр не містить інформації про розташування в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 2121981200:04:001:0057 та 2121980400:05:001:0001 пам`ятки археології «національного значення – «Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав» (копії витягів з ДЗК НВ-2103626512019 від 18.07.2019 та НВ-2103626522019 від 18.07.2019).
Суд зазначає, що із змісту затвердженої форми паспорту пам`ятки вбачається, що виготовленню паспорту передує виготовлення та затвердження науково-проектної документації на пам`ятку археології, складовою якої є технічна документація із землеустрою щодо визначення меж території пам`ятки. Відповідно до пункту 5.14 Порядку обліку об`єктів культурної спадщини після занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру і набуття ним статусу пам`ятки, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, власник пам`ятки чи уповноважені ним органи (особи) забезпечують розроблення технічної документації із землеустрою щодо визначення меж території пам`ятки, що є складовою облікової документації на пам`ятку і вноситься після її затвердження до складу облікової справи відповідно до виду пам`ятки. 
Таким чином, зазнначені обставини унеможливлюють укладення охоронного договору на пам`ятку археології національного значення – «Городище в с. Арданово, урочище «Богуслав».
Відповідно до статей 72– 77 КАС України, саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. За відсутності належних, допустимих та достатніх доказів того, що об`єкт культурної спадщини, щодо якого заявлено позов, є саме тим об`єктом нерухомого майна, власником якого є ПАТ «Берегово-Тиса», суд не має підстав вважати доведеним виникнення у відповідача обов`язку щодо укладення охоронного договору.
Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що виникненню у відповідача обов`язку щодо укладення охоронного договору передує виконання уповноваженим органом охорони культурної спадщини комплексу передбачених законом дій, зокрема оформлення облікової та пам`яткоохоронної документації, письмового повідомлення власника про занесення об`єкта до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та надання документів, необхідних для укладення такого договору.
Суд вказує на те. що сам факт неукладення охоронного договору не може бути безумовною підставою для висновку про протиправну бездіяльність відповідача, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність об`єктивних обставин, які перешкоджали його укладенню, а також не встановлено, що відповідач ухилявся від виконання обов`язків, покладених на нього законодавством.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності всіх необхідних умов для покладення на відповідача обов`язку щодо укладення охоронного договору та не підтверджено протиправної бездіяльності останнього. 
Водночас встановлено, що обов`язок відповідача щодо укладення охоронного договору не був належним чином реалізований з причин, які не можуть бути поставлені йому у вину. За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, - 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації до Державного спеціалізованого підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	С.А. Гебеш