ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 червня 2026року
м. Київ

справа № 530/656/24
провадження № 61-3733сво25

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Фаловської І. М.,
суддів: Грушицького А. І., Зайцева А. Ю., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
відповідач - Опішнянська селищна рада Полтавського району Полтавської області, 

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокатка Панченко Олена Олександрівна, на постанову Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у складі колегії суддів Пікуля В. П., Одринської Т. В., Панченка О. О., 

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_5 .
У березні 2024 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Опішнянської селищної ради Полтавського району Полтавської області(далі - Опішнянська селищна рада) про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії.
Зазначав, що у 2024 році він дізнався про те, що його було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) імені Карла Маркса, оскільки на момент видання вказаного державного акта він був членом КСП та мав право на отримання земельної частки (паю).
Вказував, що його прийнято у члени КСП 15 квітня 1991 року згідно з протоколом від 21 грудня 1991 року № 3, а виключено з членів 06 лютого 1997 року.
Також зазначав, що він є у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ, № 15, від 29 січня 1996 року, виданого КСП імені Карла Маркса під номером № 143.
ОСОБА_5. просив суд: визнати за ним право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Опішнянської Об`єднаної територіальної громади (далі - ОТГ) Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Опішнянської ОТГ Полтавського району Полтавської області; зобов`язати Опішнянську селищну раду виділити в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_3 .
У березні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Опішнянської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії.
Позов обґрунтовано тим, що у 2024 році він офіційно дізнався про те, що його було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю КСП імені Карла Маркса, оскільки на момент видання вказаного державного акта він був членом КСП та мав право на отримання земельної частки (паю).
Вказував, що його прийнято в члени КСП 12 грудня 1991 року згідно з протоколом від 08 лютого 1992 року № 1, а виключено з членів 06 лютого 1997 року.
Також вказував, що, керуючись чинним на момент виникнення правовідносин земельним законодавством, члени КСП вважаються такими, що виключені з підприємства не з моменту внесення відповідного запису про звільнення в їхню трудову книжку, а з моменту прийняття рішення загальних зборів про виключення такого члена.
На момент видання КСП імені Карла Маркса державного акта на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року він був членом колгоспу та мав законне право на земельну частку (пай).
Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд: визнати за ним право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Опішнянської ОТГ Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Опішнянської ОТГ Полтавського району Полтавської області; зобов`язати Опішнянську селищну раду виділити в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_4 .
У березні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Опішнянської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії.
Вказувала, що у 2024 році вона дізналася проте, що її було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю КСП імені Карла Маркса, оскільки на момент видання вказаного державного акта вона була членом КСП та мала право на отримання земельної частки (паю).
Зазначала, що була прийнята в члени колгоспу 14 жовтня 1987 року згідно з протоколом від 24 жовтня 1987 року № 3 і не виключена з членів колгоспу.
Також вказувала, що вона є у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ, № 15, від 29 січня 1996 року, виданого КСП імені Карла Маркса під номером № 224.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд: визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Опішнянської ОТГ Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Опішнянської ОТГ Полтавського району Полтавської області; зобов`язати Опішнянську селищну раду виділити в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_2 .
У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Опішнянської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії.
Позовну заяву мотивовано тим, що у 2024 році він дізнався про те, що його було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю КСП імені Карла Маркса, оскільки на момент видання вказаного державного акта він був членом КСП та мав право на отримання земельної частки (паю).
Вказував, що його прийнято в члени колгоспу 01 вересня 1990 року згідно з протоколом від 24 серпня 1990 року № 9, хоча у трудовій книжці вказано, що підставою прийняття в члени КСП є протокол від 08 вересня 1990 року № 3, а виключено з членів лише 06 лютого 1997 року.
Зазначав, що він є у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ, № 15, від 29 січня 1996 року, виданого КСП імені Карла Маркса під номером № 257.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд: визнати за ним право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Опішнянської ОТГ Полтавського району Полтавської області; зобов`язати Опішнянську селищну раду виділити в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_1 .
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Опішнянської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії.
Вказувала, що у 2024 році вона дізналася про те, що її було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю КСП імені Карла Маркса, оскільки на момент видання вказаного державного акта вона була членом КСП та мала право на отримання земельної частки (паю).
Зазначала, що її прийнято в члени колгоспу 07 лютого 1990 року згідно з протоколом від 10 лютого 1990 року № 1, у трудовій книжці не міститься відомостей про виключення її з членів КСП і такий протокол не був знайдений і в архіві Полтавської РДА.
Також зазначала, що на момент видання КСП імені Карла Маркса державного акта на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року вона була членом колгоспу та мала законне право на земельну частку (пай).
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд: визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Опішнянської ОТГ Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Опішнянської ОТГ Полтавського району Полтавської області; зобов`язати Опішнянську селищну раду виділити в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_7 .
У березні 2024 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до Опішнянської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії.
Позов обґрунтовувала тим, що у 2024 році вона дізналася проте, що її було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю КСП імені Карла Маркса, оскільки на момент видання вказаного державного акта вона був членом КСП та мала право на отримання земельної частки (паю).
Вказувала, що її прийнято в члени колгоспу 15 червня 1995 року згідно з протоколом від 06 лютого 1996 року № 1, а виключено з членів лише 06 лютого 1997 року.
Також зазначала, що, керуючись чинним на момент виникнення правовідносин земельним законодавством, члени КСП вважаються такими, що виключені з підприємства не з моменту внесення відповідного запису про звільнення в їхню трудову книжку, а з моменту прийняття рішення загальних зборів про виключення такого члена, на момент видання КСП імені Карла Маркса державного акта на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року вона була членом колгоспу та мала законне право на земельну частку (пай).
Ураховуючи викладене, ОСОБА_7  просила суд: визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Опішнянської ОТГ Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області; зобов`язати Опішнянську селищну раду виділити в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_6 .
У березні 2024 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Опішнянської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії.
Позов мотивовано тим, що у 2024 році вона дізналася про те, що її було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю КСП імені Карла Маркса, оскільки на момент видання вказаного державного акта вона була членом КСП та мала право на отримання земельної частки (паю).
Зазначала, що її прийнято в члени КСП 09 жовтня 1991 року згідно з протоколом від 21 грудня 1991 року № 3, але в трудовій книжці міститися запис про виключення її з членів КСП 21 червня 1996 року на підставі протоколу від 06 лютого 1997 року № 1, проте такого протоколу не існує і заяви про виключення з членів КСП вона не писала.
Також вказувала, що вона є у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ, № 15, від 29 січня 1996 року, виданого КСП імені Карла Маркса під номером № 260.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_6 просила суд: визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області; зобов`язати Опішнянську селищну раду виділити в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 квітня 2024 року за клопотанням представника ОСОБА_1 адвоката Панченко О. О., всі справи об`єднано в одне провадження і присвоєно № 530/656/24.
Зіньківський районний суд Полтавської області рішенням від 27 травня 2024 року позови  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 задовольнив.
Визнав за ОСОБА_6 право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області.
Зобов`язав Опішнянську селищну раду Полтавського району Полтавської області виділити ОСОБА_6 в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Визнав за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області.
Зобов`язав Опішнянську селищну раду Полтавського району Полтавської області виділити ОСОБА_4 в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Визнано за ОСОБА_7 право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області.
Зобов`язав Опішнянську селищну раду Полтавського району Полтавської області виділити ОСОБА_7 в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Визнав за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області.
Зобов`язав Опішнянську селищну раду Полтавського району Полтавської області виділити ОСОБА_1 в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Визнав за ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області.
Зобов`язав Опішнянську селищну раду Полтавського району Полтавської області виділити ОСОБА_5 в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Визнав за ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області.
Зобов`язав Опішнянську селищну раду Полтавського району Полтавської області виділити ОСОБА_3 в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Визнав за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) КСП імені Карла Маркса на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн, враховуючи вартість земельної частки (паю) та середню грошову оцінку одного гектара сільськогосподарських угідь на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області.
Зобов`язав Опішнянську селищну раду Полтавського району Полтавської області виділити ОСОБА_2 в натурі земельну частку (пай) із земель комунальної власності територіальної громади на території Батьківського старостинського округу Опішнянської ТГ Полтавського району Полтавської області, за межами населених пунктів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,49 умовних кадастрових гектарів, вартістю 136 451,10 грн.
Рішення районного суду мотивовано тим, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту, у зв`язку з чим вимоги позивачів про визнання за ними права на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром 4,49 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Батьківського старостинського округу Опішнянської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, суд зазначив, що клопотання відповідача про застосування позовної давності є безпідставним, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а тому воно підлягає захисту без обмеження позовною давністю. 
Також суд першої інстанції застосував відповідні правові висновки, викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у подібних правовідносинах, у тому числі щодо позовної давності, яка застосовується без обмеження. 
Місцевий суд не розподіляв судові витрати, оскільки позивачі поклали їх на себе.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Полтавський апеляційний суд постановою від 25 лютого 2025 року апеляційну скаргу Опішнянської селищної ради Полтавського району Полтавської області задовольнив. Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 травня 2024 року скасував. У задоволенні позовів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4  відмовив.
Стягнув з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Опішнянської селищної ради Полтавського району Полтавської області судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги по 2 045,91 грн з кожного.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що позивачі мають права на земельну частку (пай), однак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, про які заявив відповідач, оскільки належно не дослідив обставини, за яких позивачі могли довідатися про порушення своїх прав. Зокрема, суд не дослідив аргументів позивачів, викладених у позовних заявах, про те, що про порушення свого права вони дізналися у 2024 році, та чи є це поважними причинами пропущення позовної давності. Суд залишив поза увагою, що з моменту порушення прав позивачів пройшло більше двадцяти років, а доказів, які б вказували на поважність причин пропущення позовної давності, суд не навів.
Крім того, під час розпаювання земель колективної власності сільськогосподарських підприємств, що здійснювалося в масштабах держави на виконання Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», проводилися заходи, спрямовані на роз`яснення порядку і мети розпаювання, зокрема, надавалася інформація у засобах масової інформації, у колективних сільськогосподарських підприємствах проводилися загальні збори їх членів щодо питань розпаювання землі, обговорення і затвердження списків членів КСП.
Таким чином, право на позов у позивачів виникло ще у 1996 році, тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР, минув до набрання чинності ЦК України 2003 року, доказів поважності пропущення позовної давності, чи що позивачі не знали і не могли знати про порушення свого права, суду не надано.
Також суд апеляційної інстанції застосував відповідні правові висновки, викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у подібних правовідносинах, у тому числі щодо строку позовної давності, який застосовується з урахуванням визначених у ЦК України строків. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просять оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, рішення місцевого суду залишити в силі.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Посилаються на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права, а саме статтю 76 ЦК Української РСР, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 181/257/19, від 03 листопада 2021 року у справі № 540/1100/18.
Також суд апеляційної інстанції не врахував правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду: від 15 квітня 2020 року у справі № 178/982/18, від 05 березня 2021 року у справі № 717/641/18.
Cуд апеляційної інстанції встановив наявність у кожного з позивачів майнового права на земельну частку (пай), однак помилково відмовив у задоволенні позовних вимог внаслідок застосування наслідків спливу позовної давності.
Зазначають, що права позивачів на земельну ділянку (пай) виникли у кожного з них з моменту отримання КСП імені Карла Маркса державного акта на право колективної власності на землю, в якому ці особи вказані як такі, що мають право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а отже, воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.
Вказують, що необхідно відступити від раніше зроблених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та сфорувати новий висновок, відповідно до якого майнове право на земельну частку (пай) підлягає захисту в судовому порядку без обмеження строком позовної давності.
Доводи інших учасників справи
Верховний Суд ухвалою від30 квітня 2025 року відзив Опішнянської селищної радина касаційну скаргу, підписаний ОСОБА_8 , повернув без розгляду. 
02 травня 2025 року Опішнянська селищна рада повторно надіслала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, який надійшов з пропуском строку, встановленого ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025 року. 
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на те, що відзив на касаційну скаргу надійшов до суду касаційної інстанції поза межами встановленого строку, протягом якого можуть бути подані відзиви на касаційну скаргу, при цьому клопотання про поновлення строку не подано, тому відзив залишається без розгляду.
Рух справи
Верховний Суд ухвалою від 10 квітня 2025 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали.
У квітні 2025 року справу надіслано до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 20 травня 2025 року призначив справу до судового розгляду.
Верховний Суд ухвалою від 25 червня 2025 рокупередав справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 28 липня 2025 року призначив справу до розгляду.
Фактичні обставини, що встановили суди
Відповідно до державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ, № 15, від 29 січня 1996 року, виданого КСП імені Карла Маркса, було передано у колективну власність 3 774,5 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Батьківської сільської ради народних депутатів від 07 червня 1995 року № 4.
Додатком № 1 до державного акта серії ПЛ, № 15, є «Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства», що мають право на земельну частку (пай).
Розпорядженням Зіньківської райдержадміністрації від 09 квітня 1997 року № 130 громадянам за наведеним списком було видано сертифікати на право на земельну частку (пай), але позивачі такий сертифікат не отримали.
15 квітня 1991 року ОСОБА_5 прийнято у члени колгоспу згідно з протоколом від 21 грудня 1991 року № 3. 
У протоколі від 10 липня 1996 року № 5 міститься запис про те, що заяву ОСОБА_5 про звільнення з роботи та про виключення з членів КСП розглянуто, вирішено рекомендувати зборам виключити його з членів КСП з 28 червня 1996 року. 
ОСОБА_5 є у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року серії ПЛ, № 15, виданого КСП імені Карла Маркса під номером № 143.
09 жовтня 1991 року ОСОБА_6 прийнято у члени колгоспу згідно з протоколом від 21 грудня 1991 року № 3. У трудовій книжці є запис про виключення її з членів КСП 21 червня 1996 року на підставі протоколу від 06 лютого 1997 року № 1. 
ОСОБА_6 є у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року серії ПЛ, № 15, виданого КСП імені Карла Маркса під номером № 260.
12 грудня 1991 року ОСОБА_3 прийнято у члени колгоспу згідно з протоколом від 08 лютого 1992 року № 1, а виключено з членів КСП імені Карла Маркса 06 лютого 1996 року. Не зазначений у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року серії ПЛ, № 15, виданого КСП імені Карла Маркса.
15 червня 1995 року ОСОБА_7 прийнято у члени колгоспу згідно з протоколом від 06 лютого 1996 року № 1, а виключено 06 лютого 1997 року на підставі протоколу загальних зборів від 06 лютого 1997 року № 1. Не зазначена у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року серії ПЛ, № 15, виданого КСП імені Карла Маркса.
07 лютого 1990 року ОСОБА_1 прийнято у члени колгоспу згідно з протоколом від 10 лютого 1990 року № 1. Не зазначена у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року серії ПЛ, № 15, виданого КСП імені Карла Маркса.
01 вересня 1990 року ОСОБА_2 прийнято у члени колгоспу згідно з протоколом від 24 серпня 1990 року № 9. У трудовій книжці підставою прийняття зазначено протокол від 08 вересня 1990 року № 3. У трудовій книжці є запис про виключення з членів КСП 06 лютого 1997 року на підставі протоколу від 06 лютого 1997 року № 1. 
ОСОБА_2 є у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року серії ПЛ, № 15, виданого КСП імені Карла Маркса під номером № 257.
14 жовтня 1987 року ОСОБА_4 прийнято у члени колгоспу згідно з протоколом від 24 жовтня 1987 року № 3.
ОСОБА_4 є у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року серії ПЛ, № 15, виданого КСП імені Карла Маркса під номером № НОМЕР_1 .
На момент розпаювання колгоспу позивачі зверталися до Зіньківської РДА, але їм повідомили, що їх прізвища відсутні у списку членів КСП імені Карла Маркса, доданому до державного акта на право колективної власності на землю, які мають право на земельну частку (пай), у зв`язку з чим вони не мали права на отримання сертифіката на право на земельну частку (пай).
Після переобрання Батьківського сільського голови, який працював на час розпаювання КСП імені Карла Маркса, виявилося, що насправді існує інший список членів КСП імені Карла Маркса, доданий до державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай), в якому наявні прізвища позивачів. 
У 2024 році двічі відбулися збори спілки співвласників земельних та майнових паїв колишнього КСП імені Карла Маркса, де позивачів ознайомили, зокрема, з листами Батьківської сільської ради від 19 березня 2019 року № 122/02-28 та 21 березня 2019 року № 122/02-28, листами Зіньківської РДА Полтавської області від 14 березня 2019 року за вих. № 339/01-66, а також з листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області. Позивачі дізналися, що прізвища  ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ,  ОСОБА_5 були включені до списку громадян - членів КСП, який є додатком до державного акта про право колективної власності на землю серії ПЛ, № 15, виданого 29 січня 1996 року КСП імені Карла Маркса (село Батьки Зіньківського району Полтавської області).
Також з листа Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області за вих. № 122/02-28 від 21 березня 2019 року відомо, що площа земельної ділянки (паю), яка видавалася кожному члену КСП імені Карла Маркса під час проведення розпаювання, становила 4,49 умовних кадастрових гектарів; кількість нерозпайованих земельних часток (паїв) на території сільської ради невідома, оскільки не закінчено інвентаризацію земель колективної власності та не проведено їх нормативно-грошову оцінку.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань КСП імені Карла Маркса (село Батьки Зіньківського району Полтавської області) припинило свою діяльність, правонаступником КСП було ТОВ «Агрофірма «Батьки», яке також припинило свою діяльність 17 грудня 2007 року. 
Межі та підстави касаційного перегляду
Передаючи справу № 530/656/24 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з посиланням на частину другу статті 403 ЦПК України, колегія суддів вважала за необхідне відступити від правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 617/537/19 (провадження № 61-14184св20), у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі №551/118/17 (провадження № 61-28366св18), у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 190/1900/23 (провадження № 61-8624св24).
Необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, викликана таким.
Спірне правове питання, а саме щодо застосування інституту позовної давності до порушеного права особи на земельну частку (пай), уже було передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (ухвала від 05 березня 2025 року у справі № 190/1598/22, провадження № 61-12383св23). Проте під час розгляду зазначеної справи виникли процесуальні питання, які стали підставою для скасування судового рішення й направлення справи на новий розгляд, а спір по суті вирішено не було. Водночас різну судову практику суду касаційної інстанції щодо застосування інституту позовної давності до порушеного права особи на земельну частку (пай) усунено не було (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2025 року, провадження № 61-12383сво23).
У справі, яка переглядається, суди встановили, що всі позивачі мають права на земельну частку (пай), тобто їхнє право порушене, оскільки КСП імені Карла Маркса було видано державний акт на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року серії ПЛ, № 15, яким передано у колективну власність З 774,5 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Батьківської сільської ради народних депутатів від 07 червня 1995 року № 4. З цього часу вказане право позивачів не оспорювалося та припинено не було.
При цьому місцевий суд вважав, що позовна давність не застосовується, а апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції й відмовивши у позові, керувався тим, що підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності і позивачі звернулися з позовами після спливу позовної давності, однак поважних причин пропущення позовної давності не навели.
Відповідно до пункту б «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.
Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Статтею 76 ЦК Української РСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Згідно зі статтею 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Позовна давність належить до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).
Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.
Таким чином, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, у якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а отже, воно підлягає захисту без обмеження позовною давністю.
Такі висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року в справі № 181/257/19, від 03 листопада 2021 року в справі № 540/1100/18 та інших. На ці судові рішення Верховного Суду послався суд першої інстанції.
Разом із тим Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 617/537/19 (провадження № 61-14184св20), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 551/118/17 (провадження № 61-28366св18), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 жовтня 2024 року в справі № 190/1900/23 (провадження № 61-8624св24) та в інших, які є подібними до справи, яка переглядається, вважав за необхідне застосувати до таких правовідносин наслідки спливу позовної давності. На ці та інші подібні судові рішення Верховного Суду послався суд апеляційної інстанції.
Наведене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних судових палатах принципово різного підходу до розуміння і тлумачення норм матеріального права у подібних правовідносинах, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.
З огляду на викладене колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 617/537/19 (провадження № 61-14184св20), у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 551/118/17 (провадження № 61-28366св18), у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року в справі № 190/1900/23 (провадження № 61-8624св24).
Позиція Верховного Суду
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (справа «Воловік проти України», заява № 15123/03, пункт 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є за своєю суттю нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Здоровий глузд (засада розумності) характерний як для оцінки / врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 519/2-5034/11, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2026 року в справі № 757/34767/23).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц).
Норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, тому принцип доброї совісті не може бути обмежений певною сферою (постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21, від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22, від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21).
Норми закону полягають у такому: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21, постанова Верховного Суду від 14 травня 2024 року у справі № 357/13500/18).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що за своєю суттю такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 233/4580/20). Визнання права як приватноправова категорія покликана забезпечити визначеність у приватних відносинах, захист прав та інтересів під час їх порушення, невизнання чи оспорення або ж підтвердження права. Натомість ініціювання спору про визнання права не для захисту прав та інтересів чи підтвердження права є недопустимим.
Такий спосіб захисту, як визнання права може застосовуватися щодо різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності, права на пай і т. д.). За своєю суттю такий спосіб захисту, як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22).
У справі, що переглядається:
скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд керувався тим, що позивачі мають право на земельну частку (пай), однак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, заявлених відповідачем, оскільки належно не дослідив обставини, за яких позивачі могли довідатися про порушення своїх прав. Зокрема, суд не дослідив аргументи позивачів, викладені у позовній заяві, про те, що про порушення свого права вони дізналися у 2024 році та чи є це поважними причинами пропущення позовної давності. Суд залишив поза увагою, що з моменту порушення прав позивачів пройшло більше двадцяти років, а доказів, які б вказували на поважність причин пропущення позовної давності, суд не навів. Крім того, під час розпаювання земель колективної власності сільськогосподарських підприємств, що здійснювалося в масштабах держави на виконання Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» 
(далі - Указ № 720/95), проводилися заходи, спрямовані на роз`яснення порядку і мети розпаювання, зокрема, надавалася інформація у засобах масової інформації, у колективних сільськогосподарських підприємствах проводилися загальні збори їх членів щодо питань розпаювання землі, обговорення і затвердження списків членів КСП;
апеляційний суд вважав, що право на позов у позивачів виникло ще у 1996 році, тому трирічна позовна давність, встановлена статтею 71 ЦК УРСР, минула до набрання чинності ЦК України 2003 року, доказів поважності пропущення позовної давності або того, що позивачі не знали і не могли знати про порушення свого права, суду не надано.
Проте з такими висновками Об`єднана палата Касаційного цивільного суду погоджується не повною мірою.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду зауважує, що залежно від обставин у процесі паювання можуть бути виокремлені дві категорії осіб, які мають право на земельну частку (пай), але:
1) включені до списку членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, проте не отримали сертифікат на право на земельну частку (пай);
2) безпідставно не включені до списку членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Щодо права на земельну частку (пай) тих осіб, які включені до списку, проте не отримали сертифікат
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 899-ІV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Втім, сертифікат на право на земельну частку, хоч і є основним, але не єдиним документом, що посвідчує це право. 
Перелік таких документів закріплений у частині другій статті 2 Закону № 899-ІV, за змістом якої право на пай також посвідчується: 
свідоцтвом про право на спадщину; 
посвідченими у встановленому законом порядку договорами купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); 
рішенням суду про визнання права на земельну частку (пай); 
документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, що евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 1 Указу № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
У пункті 2 Указу № 720/95 зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України 1990 року кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті б цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.
У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
Враховуючи викладене, касаційний суд зауважує, що:
право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи у членах КСП на час передання державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видання цього акта, і в разі його смерті спадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Вказане право може бути реалізовано, зокрема, у судовому порядку шляхом визнання права на земельну частку (пай);
неотримання сертифіката не спростовує і не припиняє право особи на земельну частку (пай), а лише утруднює реалізацію такого права, фактично залишаючи лише один спосіб, передбачений частиною другою статті 2 Закону № 899-ІV, - звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай);
сертифікат на право на земельну частку (пай) є документом, який засвідчує наявне право;
слід розмежовувати позови про визнання права для захисту прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання чи оспорення та позови про визнання права для підтвердження права у разі невидачі документа на земельну частку (пай), який засвідчує наявне право;
право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, у якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), тому до позовів про визнання права на земельну частку (пай) тих осіб, які включені до списку, проте не отримали сертифікат, позовна давність не застосовується. Це зумовлено тим, що позовна давність належить до строків захисту цивільного права. Оскільки основним засобом захисту порушеного права є позов, цей строк називається позовною давністю. Натомість позов про визнання права на земельну частку (пай) для підтвердження права у разі невидачі документа, який засвідчує наявне право на земельну частку (пай), спрямований на підтвердження наявного права, а не для його захисту.
Близькі за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 181/257/19, від 03 листопада 2021 року у справі № 540/1100/18 та інших, з якими Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду погоджується.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). 
Встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ,  ОСОБА_5 було включено до списку членів КСП, доданого до державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ, № 15, проте сертифікатів вони не отримали. Отже, до позовів ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ,  ОСОБА_5  позовна давність не застосовується. 
З урахуванням наведеного оскаржувана постанова апеляційного суду у частині вирішення позовів ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ,  ОСОБА_5 підлягає скасуванню, а рішення районного суду в цій частині - залишенню в силі.
З огляду на викладене Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що наявні підстави для відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 551/118/17 (провадження № 61-28366св18), у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 31 жовтня 2024 року в справі № 190/1900/23 (провадження № 61-8624св24).
Натомість підстави для відступлення від висновків, зроблених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 551/118/17 (провадження № 61-28366св18) відсутні, оскільки в цій справі позивач не оскаржував рішення комісії з розпаювання в частині невнесення його до списку (уточнених списків) осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю).
Щодо права на земельну частку (пай) тих осіб, які не включені до списку 
Відповідно до пункту 6 Прикінцеві і перехідні положення ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.
Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки (стаття 79 ЦК УРСР 1963 року).
Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу (стаття 76 ЦК УРСР 1963 року). 
Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (стаття 75 ЦК УРСР 1963 року). 
Позовна давність не поширюється: на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом; на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій або громадян; на вимоги вкладників про видачу вкладів, внесених у державні трудові ощадні каси і в Державний банк СРСР; у випадках, встановлених законодавством Союзу РСР, і на інші вимоги (стаття 83 ЦК УРСР 1963 року).
У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі № 3-176гс14 зазначено:
«Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним, право на пред`явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.
Відповідно до статті 71 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), що діяв до 1 січня 2004 року, позовна давність - це строк, у межах якого особа, право якої порушено, може звернутися до суду з вимогою про його захист. Позовні вимоги про визнання угод недійсними не належали до вимог, на які відповідно до статті 83 ЦК УРСР не поширювалася позовна давність.
Тому до позовів про визнання угод недійсними застосовувався загальний строк позовної давності - три роки (стаття 71 ЦК УРСР). Згідно зі статтею 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. З огляду на викладене до позовних вимог про визнання угод недійсними застосовуються правила про позовну давність. При цьому правила про позовну давність, встановлені ЦК України, будуть застосовуватися за умови, що право на пред`явлення такого позову виникло лише після 1 січня 2004 року.».
У постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2015 року у справі № 3-216гс14 вказано: 
«Предметом спору є вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним зазначеного рішення загальних зборів учасників господарського товариства. Оспорюване рішення загальних зборів учасників ТОВ «Меркурій», оформлене протоколом № 1, було прийнято 01 травня 1997 року, тобто до 01 січня 2004 року - дня набрання чинності ЦК України. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, у спірних правовідносинах щодо позовної давності застосовуються правила ЦК УРСР, якщо на час набрання чинності ЦК України не сплив строк пред`явлення позовних вимог. Відповідно до статті 71 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), що діяв до 01 січня 2004 року, позовна давність - це строк, у межах якого особа, право якої порушено, може звернутися до суду з вимогою про його захист. Згідно зі статтею 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. 
При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права (ЦК УРСР чи ЦК України), і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права. За загальним правилом статті 76 ЦК УРСР, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.».
У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року в справі № 3-512гс16 вказано:
«У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у цій справі зазначено, що визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права (ЦК УРСР чи ЦК України), і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 76 ЦК УРСР або статті 261 ЦК України.
За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому суд повинен встановити момент не лише, коли особа довідалася, але і коли могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.».
Касаційний суд зауважує, що:
безпідставне невключення особи до списків порушує її право на отримання земельної частки (паю) та виділення її в натурі, поряд із тими особами, які були включені до такого списку;
за захистом такого права особа може звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), заявивши, зокрема, і вимогу про виділ земельної частки (паю) в натурі за рахунок нерозпайованих земель;
позов про визнання права на земельну частку (пай) особи, яка не включена до списку членів КСП, є позовом про захист прав та інтересів у разі їх порушення, на який поширюється позовна давність; позовна давність за такою вимогою починає свій перебіг з моменту, коли така особа дізналася про невключення її до списку, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, або могла дізнатися.
Тому немає підстав для відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 617/537/19 (провадження № 61-14184св20).
У справі, що переглядається, відповідно до додатка № 1 до державного акта на право колективної власності на землю від 29 січня 1996 року серії ПЛ, № 15, виданого КСП імені Карла Маркса, який суди визнали дійсним, прізвищ  ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 усписку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що мають право на земельну частку (пай), немає.
ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 у позовних заявах зазначають, що ще під час розпаювання земель їм було повідомлено про те, що вони не включені до списку та не мають права на отримання сертифіката на земельну частку (пай) (т. 2, а. с. 3; т. 5, а. с. 3; т. 6, а. с. 3).
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 297/3225/16-ц (провадження № 61-19259св19) зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Комплексний аналіз норм пункту 3 частини першої статті 43, статті 180, частин першої, другої статті 227 ЦПК України свідчить, що про визнання обставин учасниками справи має, в тому числі, бути зазначено в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників або іншим чином визнано ці обставини саме під час розгляду спору в суді, а не поза його межами».
Отже, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 було відомо про порушення їх прав невключенням до списку до державного акта на право колективної власності на землю та, відповідно, невиділенням їм земельних часток (паїв) з часу розпаювання земель у 1996-1997 роках.
ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 з того часу у межах трирічної позовної давності не зверталися до суду за захистом своїх прав з огляду на невключення їх до вказаного списку. Така трирічна позовна давність, встановлена статтею 71 ЦК УРСР, спливла до набрання чинності ЦК України 2003 року.
Доказів поважності підстав незвернення з позовом за захистом свого порушеного права протягом більше ніж 27 років вказані позивачі не навели, на що правильно посилався апеляційний суд.
Отже, апеляційний суд правильно виснував про обґрунтованість позовів у цій частині і пропущення позовної давності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_7 , що є самостійною підставою для відмови в їх позовах. 
З урахуванням наведеного є підстави для залишення постанови апеляційного суду в частині вирішення позовів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,  ОСОБА_7  без змін.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18).
Висновки про правильне застосування норм права
У постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати (частина друга статті 416 ЦПК України).
На підставі викладеного, відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду робить такі висновки.
Право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи у членах КСП на час передання державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видання цього акта, і в разі його смерті спадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Вказане право може бути реалізовано, зокрема, у судовому порядку шляхом визнання права на земельну частку (пай).
Неотримання сертифіката не спростовує і не припиняє право особи на земельну частку (пай), а лише утруднює реалізацію такого права, фактично залишаючи лише один спосіб, передбачений частиною другою статті 2 Закону № 899-ІV, - звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай).
Сертифікат на право на земельну частку (пай) є документом, який засвідчує наявне право.
Слід розмежовувати позови про визнання права для захисту прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання чи оспорення та позови про визнання права для підтвердження права у разі невидачі документа на земельну частку (пай), який засвідчує наявне право.
Право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, у якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), то до позовів про визнання права на земельну частку (пай) тих осіб, які включені до списку, проте не отримали сертифікат, позовна давність не застосовується. Це зумовлено тим, що позовна давність належить до строків захисту цивільного права. Оскільки основним засобом захисту порушеного права є позов, цей строк називається позовною давністю. Натомість позов про визнання права на земельну частку (пай) для підтвердження права у разі невидачі документа, який засвідчує наявне право на земельну частку (пай), спрямований на підтвердження наявного права, а не для його захисту.
Позов про визнання права на земельну частку (пай) особи, яка не включена до списку членів КСП, є позовом про захист прав та інтересів у разі їх порушення, на який поширюється позовна давність. Позовна давність за такою вимогою починає свій перебіг з моменту, коли така особа дізналася про невключення її до списку, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, або могла дізнатися.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У зв`язку з наведеним Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково:
постанову апеляційного суду в частині вирішення позовів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і розподілу судових витрат у вигляді стягнення з них судового збору скасувати, а рішення суду першої інстанції в цій частині залишити в силі;
в іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін.
Стягнути з Опішнянської селищної ради на користь  ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 5 151,42 грн понесених у суді касаційної інстанції судових витрат зі сплати судового збору кожному.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокатка Панченко ОленаОлександрівна, задовольнити частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року в частині вирішення позовів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і розподілу судових витрат у вигляді стягнення з них судового збору скасувати та залишити в цій частині в силі рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 травня 2024 року.
В іншій частині постанову Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Опішнянської селищної ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 відшкодування витрат зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи в суді касаційної інстанції у розмірі 5 151 (п`ять тисяч сто п`ятдесят одну) гривню 42 (сорок дві) копійки кожному.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року в скасованій частині втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий І. М. Фаловська
СуддіА. І. Грушицький
А. Ю. Зайцев 
В. І. Крат
Д. Д. Луспеник
Є. В. Синельников
М. Є. Червинська