ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

08 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/253/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконними довідки, наказу та їх скасування,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач), в інтересах якого звернулась адвокат Штуць Наталя Григорівна (далі – представник позивача), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-2, ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому представник позивача, після уточнення позовних вимог, просить суд:
- визнати незаконною та скасувати довідку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11 вересня 2025 року № 2025-0911-1728-5558-0;
- визнати незаконним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 14 вересня 2025 року № 595- в частині мобілізації позивача.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 15 березня 1994 року він взятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_4 АДРЕСА_1 . 18 жовтня 1993 року призовною (лікарською) комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 він визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр. І ст. 93-а Розкладу хвороб (наказ МО СРСР 1991 р. № 436) та виключений з військового обліку, про що зроблена відповідна відмітка у військовому квитку серії НОМЕР_1 .
12 липня 1997 року у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданому Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 12 липня 1997 року зроблена відмітка про те, що позивач невійськовозобов`язаний. Однак, незважаючи на це, при оновленні військово-облікового документа у Електронному кабінеті призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв +» позивач встановив наявність відмітки про придатність до військової служби.
У зв`язку з цим позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Станом на зараз за вказаною позовною заявою відкрите провадження у справі № 360/2199/25.
У подальшому позивачем встановлена наявність відмітки про проведення медичного огляду військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі якого позивач визнаний придатним до військової служби.
Згідно з інформацією з Електронного кабінету призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв +» позивачу 11 вересня 2025 року військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 проведений медичний огляд, на підставі якого останній визнаний придатним до військової служби.
Позивач вказує, що взагалі не відвідував ІНФОРМАЦІЯ_2 , медичного огляду військово-лікарської комісії не проходив, жодних повісток про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 не отримував, наказ про мобілізацію не вручався, до військової частини не доставлявся.
З урахуванням вказаного, позивач вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо проведення медичного огляду військово-лікарської комісії незважаючи на статус непридатного до військової служби, та незаконним прийнятий наказ про мобілізацію від 14 вересня 2025 року, відтак вимушений звернутись до суду із даною позовною заявою.
Ухвалою суду від 11 лютого 2026 року позовну залишено без руху.
Ухвалою суду від 02 березня 2026 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 09 березня 2026 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 17 березня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі, визнані причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до суду; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 01 квітня 2026 року задоволено відповідача-1 для подання відзиву на позовну заяву у справі та продовжено строк для надання відзиву на позову заяву та витребуваних судом документів до 13 квітня 2026 року включно.
Заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 подав відзив на позовну заяву від 13 квітня 2026 року, вказуючи на те, що згідно з абзацами 4 та 10 пункту 9 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку). 
У своїй позовній заяві позивач стверджує що: «18.10.1993 призовною (лікарською) комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр. І ст. 93-а Розкладу хвороб (наказ МО СРСР 1991 р. № 436) та виключений з військового обліку, про що зроблена відповідна відмітка у військовому квитку серії НОМЕР_1 ».
ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначає, що при ретельному огляді наданої позивачем фотокопії свого військово-облікового документу (військового квитка серії НОМЕР_1 ) з`ясовано що на сторінці 26 в спеціальному розділі про прийняття та зняття з військового обліку, в графі «прийнято на облік» зазначено що позивача прийнято на військовий облік 15 березня 1994 року, а в графі «знято з обліку» нічого не зазначено.
Разом з тим на сторінці 32 в розділі «відмітки щодо звільнення від військового обов`язку» зазначено що 18 жовтня 1993 року позивача ІНФОРМАЦІЯ_6 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військової служби по гр. І ст. 93-а Розкладу хвороб (наказ МО СРСР 1991 року № 436).
Отже наявні розбіжності у датах: неможливо особу визнати непридатною до військової служби з виключенням з військового обліку в 1993 році і прийняти цю особу на військовий облік в 1994 році. Вважаючи на такі розбіжності виникають сумніви у достовірності даних наведених у військово-обліковому документі позивача.
До того ж, незважаючи на те, що у військовому квитку позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, де-факто позивача, згідно з його військово-обліковим документом, з військового обліку не виключено.
Немає у відповідному розділі запису про виключення особи з військового обліку, зі спеціальним штампом та підписом.
Отже згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 позивача з військового обліку не знято і не виключено.
11 вересня 2025 року позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби, висновком якої позивача було визнано придатним до військової служби.
14 вересня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача було призвано на військову службу під час мобілізації, як визнаного придатним до військової служби та, як такого який не надав документів що підтверджують право особи на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
ІНФОРМАЦІЯ_2 наголошує, що твердження позивача про нібито проведення медичного огляду позивача без його присутності є голослівним та не підтвердженим жодним доказом, а, відповідно є голослівним і таким що не відповідає дійсності.
Згідно з абзацам 2 та 3 пункту 33 глави 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України: Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 у разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському) ТЦК та СП.
Позивач не звертався з відповідною заявою щодо оскарження висновку ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 до ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно претензії Позивача щодо неналежного проведення ВЛК відсутні. Отже призов позивача на військову службу під час мобілізації відбувся правомірно, згідно чинного законодавства.
Також ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 160/2592/23 процедура призову військовозобов`язаного на військову службу є незворотною, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу, шляхом її звільнення.
З урахуванням вказаного ІНФОРМАЦІЯ_2 просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 
ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 позовну заяву з додатками та ухвалу суду від 17 березня 2026 року отримав в електронному кабінеті 08 лютого 2026 року та 17 березня 2026 року відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного документа за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Електронного кабінету учасника процесу.
ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 правом подати відзив на позовну заяву не скористалася.
У частині шостій статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали судової справи в електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , з 04 березня 2025 року є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 жовтня 2017 року № 3005-17473.
Відповідно до військовому квитка серії НОМЕР_1 від 15 березня 1994 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 прийнято на облік 15 березня 1994 року (стор. 26), 18 жовтня 1993 року призовною (лікарською) комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр. І ст. 93-а Розкладу хвороб (наказ МО СРСР 1991 р. № 436) та виключений з військового обліку (стор. 32).
Згідно з інформацією з Електронного кабінету призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв +» позивачу 11 вересня 2025 року військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 проведений медичний огляд, на підставі якого останній визнаний придатним до військової служби.
Згідно з направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 вересня 2025 року № 4861371 ОСОБА_1 направлено на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби. Дата початку медичного огляду 11 вересня 2025 року.
Відповідно до довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11 вересня 2025 року № 2025-0911-1728-5558-0 11 вересня 2025 року проведено медичний огляд ВЛК № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_9 солдата (запасу) ОСОБА_1 . Опис діагнозу: Гіпертонічна хвороба 1 стадія, 2 ступінь, ризик 2, СН0. Гіперметропічний астигматизм обох очей. На підставі статті 398, 49а графи II розкладу хвороб, графи 9, 8, 12, 7, 5, 6, 11, 10, 3, 4, 2, 1 ТДВ визнала позивача придатним до військової служби, що також підтверджується карткою обстеження та медичного огляду.
Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 14 вересня 2025 року № 595-8 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» солдата ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до Військової частини НОМЕР_4 .
Отже, судом установлено, що правильний номер наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 14 вересня 2025 року «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» є № 595-8, а не № 595- як зазначено у позовній заяві.
Відповідно до довідки ТОВ «БВІ Груп» від 17 грудня 2025 року № 1/17 «Про підтвердження місця роботи ОСОБА_1 », табеля обліку використання робочого часу ОСОБА_1 дійсно працював менеджером із збуту ТОВ «БВІ Груп» з 21 січня 2025 року (наказ про прийняття на роботу від 20 січня 2015 року № 7-К) на умовах повного робочого часу. 11 вересня 2025 року був звільнений за власним бажанням (заява ОСОБА_1 від 28 серпня 2025 року, наказ про припинення трудового договору від 11 вересня 2025 року № 10-К). 11 вересня 2025 року перебував на робочому місці з 11:00 до 20:00.
Позивач звернувся до Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві із заявою про вчинене кримінальне правопорушення у зв`язку з вчиненням працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 361 КК України – несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж, яка направлена засобами поштового зв`язку та вручена представнику Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві 02 січня 2026 року.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 3 цього Указу мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Указами Президента України неодноразово продовжувався воєнний стан та строк проведення мобілізації, станом на дату розгляду справи воєнний стан та мобілізація в Україні тривають.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII).
За змістом статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі – Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з частиною п`ятою статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Суд зазначає, що Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі – підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
У статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що мобілізація – це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту – на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно з частинами першою і другою статті 4 Закону № 3543-XII організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України – за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України – за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Судом установлено, що позивач в обґрунтування наявності підстав для виключення його з військового обліку вказував на те, що 18 жовтня 1993 року його було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі гр. І ст. 93-а Розкладу хвороб (наказ МО СРСР 1991 р. № 436).
Наказом Міністра оборони СРСР від 12 вересня 1991 року № 436 внесено зміни до наказу Міністра оборони СРСР від 09 вересня 1987 року № 260, зокрема, в графі «Найменування хвороб та фізичних недоліків» статті 93 слово «лучшем» замінено словом «любым».
Відповідно до пункту «а» статті 93 Розкладу хвороб та фізичних недоліків, затвердженого наказом Міністра оборони СРСР від 09 вересня 1987 року № 260 аномалії рефракції на будь-якому оці: короткозорість або далекозорість в одному із меридіанів більше 12,0 Д непридатні до військової з виключення із військового обліку.
Вказане свідчить, що пункт «а» статті 93 Розкладу хвороб та фізичних недоліків є підставою для виключення із військового обліку.
Водночас, Наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року № 2 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України» з моменту введення в дію Положення, зазначеного у пункті 1 цього наказу, вважати накази Міністра оборони колишнього СРСР 1976 року № 187, 1979 року № 220, 1987 року № 210, № 260, 1989 року № 116, № 317, 1991 року № 436 такими, що не застосовуються у Збройних Силах України, а наказ Міністра оборони України 1992 року № 116 – таким, що втратив чинність.
Отже, через змінити в законодавстві, яке регулює порядок та умови медичного огляду військово-лікарською комісією позивач з 1994 року взятий на військовий облік.
Доказів оскарження взяття на військовий облік суду не надано.
Суд також зазначає, що законодавець виокремлює поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку». При цьому, при знятті з військового обліку, Законом передбачено можливість повторного взяття військовозобов`язаного на такий облік.
Так, згідно з абзацом 7 пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-XII взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, зокрема, зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України.
Отже, в силу положень Закону № 2232-XII позивач підлягав взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, як такий, що раніше був знятий з військового обліку.
Також суд зазначає, що на момент взяття позивача на військовий облік у серпні 2025 року, частиною шостою статті 37 Закону 2232-XII було передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України – у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України – у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі; 5) були кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону, але не були прийняті на військову службу за контрактом; 6) звільнені з військової служби за контрактом відповідно до підпунктів «й» або «к» пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять висновку ВЛК про непридатність позивача до військової служби за станом здоров`я в умовах воєнного стану.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятою статті 37 Закону 2232-XII зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України – у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України – у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України: з військового обліку військовозобов`язаних: які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання; які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; які зараховані до військового оперативного резерву; в інших випадках – за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України.
Таким чином, позивач на момент проведення військово-лікарської комісії перебував на військовому обліку та був визнаний придатним до військової служби.
Суд зазначає, що при розгляді цієї справи, не здійснює власну оцінку підставності прийняття певного висновку щодо придатності та встановлених діагнозів, оскільки не є спеціалізованою установою в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевіряти законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Також Верховний Суд у постанові від 12 червня 2020 року у справі № 810/5009/18 зазначив, що надання оцінки діагнозу позивача виходить за межі судового розгляду.
Посилання позивача на подачу заяви щодо посадових осіб відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки подача такої заяви не спростовує факту перебування останнього на військовому обліку.
Посилання позивача на записи в паспорті громадянина України НОМЕР_2 , виданому Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 12 липня 1997 року, суд не приймає до уваги, оскільки за змістом пунктів 8, 9 Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 1994 року № 377, вбачається, що до військово-облікових документів відносяться: військовий квиток, тимчасове посвідчення, що видається замість військових квитків, посвідчення про приписку до призовних дільниць.
Також суд звертає увагу, що надані представником позивача довідка від 17 грудня 2025 року № 1/17, видана ТОВ «БВІ Груп», і виписки по банківських рахунках не спростовують факту проходження позивачем ВЛК.
Наведені аргументи позивача спростовуються фактом його призову на військову службу, на підставі відповідного наказу від 14 вересня 2025 року № 595-8 та направленню на перепідготовку за новою військово-обліковою спеціальністю до військової частини, наказом командира якої, позивача зараховано до списків особового складу цієї частини.
Посилання позивача щодо відкриття судового провадження у справі № 360/2199/25, суд оцінює критично, оскільки предмети позову в зазначеній справі та справі, що розглядаються є відмінними.
Крім того, суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 160/2592/23, про те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною (зокрема з підстав непроведення медичного огляду) не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Скасування постанови ВЛК про придатність позивача до військової служби, про що він просить у позові, не призведе до поновлення його права позивача на належний медичний огляд, який є обов`язковим під час мобілізації військовозобов`язаного.
На підставі вказаного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11 вересня 2025 року № 2025-0911-1728-5558-0.
Суд наголошує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Отже посилання позивача на недотримання відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, з урахуванням викладених мотивів у цьому рішенні, не впливають на його дійсність та не можуть мати наслідком скасування правильного по суті рішення.
Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення.
Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю – змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , позовна вимога про визнання наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 14 вересня 2025 року № 595-8 в частині мобілізації позивача незаконним та скасування його також не підлягає задоволенню.
Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивачем в ході судового розгляду справи не доведено неправомірність рішень відповідачів.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У той же час, згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя – з`ясування об`єктивної істини у справі.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 139 КАС України у випадку відмови в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконними довідки, наказу та їх скасування.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя 	С.В. Кисіль