КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року м. Київ справа №320/44109/23
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпостачбуд-Українка» 
до 1) Державної служби України з безпеки на транспорті 
2) Відділу державного (нагляду) контролю у м. Києві Державної служби України 
з безпеки на транспорті
про визнання протиправними та скасування постанов від 21.11.2023 №046975 та 
№046974, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпостачбуд-Українка» з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного (нагляду) контролю у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просить:
- визнати протиправними та скасувати постанови Державної служби України з безпеки на транспорті від 21.11.2023 №046975 та №046974 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

ІІ. виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що 11.10.2023 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено перевірку транспортного засобу МАЗ, д.н. НОМЕР_1 , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрпостачбуд-Українка». За результатами перевірки було складено наступні акти: №046975 - за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків; №046974 - за відсутність на момент проведення перевірки індивідуальної контрольної книжки водія щодо режимів праці та відпочинку. Позивач категорично не погоджується з прийнятими постановами та вказує на безпідставність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на підставі статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". 
До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що оскаржені постанови є правомірними, оскільки під час проведення перевірки у зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, інспекторами Уктрансбезпеки. Також під час перевірки дотримання режиму праці і відпочинку водія, посадовою особою Укртрансбезпеки було виявлено, що на момент перевірки документи, визначені статтею 48 Закону № 2344-ІП, відсутні, а саме: індивідуальна контрольна книжка водія.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позовні вимоги через не спростування відповідачем обставин викладених у позовній заяві.

ІІІ. Заяв (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 01.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
21.12.2023 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.
08.01.2024 та 19.01.2024 представником позивача подана відповідь на відзив.
Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 2 статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини. 
11.10.2023 уповноваженими особами Укртрансбезпеки, відповідно до направлення від 05.10.2023 № 000486 на рейдову перевірку, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.
Так, співробітниками Укртрансбезпеки було зупинено транспортний засіб марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 . Відповідно до товарно-транспортної накладної від 11.10.2023 №351, які була надана перевіряючим особам, в усіх випадках в графі «автомобільний перевізник» зазначено ТОВ «Укрпостачбуд-Українка».
На вимогу головних уповноважених осіб Укртрансбезпеки, водієм було надано: посвідчення водія; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; товарно-транспортна накладна № 351 від 11.10.2023 року; накладна № 351 від 11.10.2023 року; подорожній лист вантажного автомобіля № 4465340 від 11.10.2023 року.
На підставі вказаних вище документів було проведено перевірку транспортного засобу МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , що належить власнику - ТОВ «Укрпостачбуд-Українка».
За результатом проведеної складено акт №011974 від 11.10.2023 року про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, та виявлено водієм порушено наказ МТЗУ - 340-2010 та ПКМУ - 879.
Також, складено акт №001179 від 11.10.2023 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, 11.10.2023 року здійснено габаритно-ваговий контроль в с. Таценки, Дніпровське шосе, Київська область.
Відповідно до частини 4 пункту 4 Порядку №1007/1207 контролюючими особами Укртрансбезпеки було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 11.102023 № ДЗ 001528.
08.11.2023 направлено рекомендований лист із штрих-кодовим ідентифікатором №0308300245611, яким повідомлено про те, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 21.11.2023. Лист отримано 13.11.2023.
21.11.2023 відділом державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті винесені постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №046975 - за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків, якою з ТОВ «Укрпостачбуд-Українка» стягнуто 17 000, 00 грн та №046974 - за відсутність на момент проведення перевірки індивідуальної контрольної книжки водія щодо режимів праці та відпочинку, якою з ТОВ «Укрпостачбуд-Українка» стягнуто 17 000, 00 грн.
Не погодившись із постановами про застосування адміністративно-господарського штрафів, Підприємство звернулося до суду з цим позовом.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків. 
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 № 2344-III (далі по тексту - Закон № 2344-III).
Частиною четвертою статті 6 Закону №2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно зі статтею 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
В силу статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства, забезпечувати безпеку дорожнього руху
Приписами частини другої статті 39 Закону № 344-ІІІ визначені документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.
Згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 затверджений Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі по тексту - Порядок № 1567), згідно якого державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
За змістом п. 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно з п. 15 Порядку №1567 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, під час проведення рейдової перевірки перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до пункту 20 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (п. 21 Порядку).
Так, за результатами здійснення 25.07.2024 рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було виявлено порушення абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» Перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених статтею 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: у водія ОСОБА_1 була відсутня індивідуальна контрольна книжка водія, або копія графіка змінності водіїв, про що складено акт та в подальшому прийнято оскаржувану постанову.
Спростовуючи доводи позивача про наявність самого факту порушення передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суд зазначає наступне.
Статтею 48 передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено обсяг законодавства про автомобільний транспорт, а саме: Закону України Про автомобільний транспорт, законів України "Про транспорт" та Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів, інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Згідно змісту вищезазначеної норми закону, інші нормативно-правові акти теж визначають обов`язкові документи, які повинні бути у водіїв під час здійснення перевезень вантажів.
Аналіз наведених положень Закону України №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, а напроти, вимагається наявність інших документів, передбачених законодавством.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.
Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року N 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 р. за №811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення № 340).
Відповідно до пунктів 1.2-1.3 Положення № 340, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Відповідно до п. 6.1 Положення, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Пунктом 6.2 Положення №340 визначено, що облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.
Згідно п. 6.3 Положення водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія, або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Перевізник повинен вести табель обліку роботи водіїв на підставі обліку водіями свого робочого часу та відпочинку.
Згідно з визначенням Положення №340, тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.
Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування водія.
Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.
У даному випадку, законодавець в обов`язковому порядку визначає умови для встановлення на транспортний засіб тахографа відповідно до даних якого можна було б перевірити дотримання водіями їх режим праці та відпочинку. Це можуть бути тахокарти (при наявності аналогово тахографа), або роздруківки даних роботи водія з цифрового тахографа.
Одним із способів контролю водіїв, в разі не оснащення транспортного засобу тахографом відповідно до п. 6.3 Порядку №340 є індивідуальна контрольна книжка, або копія графіка змінності водіїв, які відображають відомості про тривалість змінного періоду керування.
При цьому чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.
Отже, обов`язок позивача щодо дотримання вимог підзаконних нормативних актів «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07 червня 2010 року №340 передбачено чинним законодавством.
Згідно з частиною другою статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення вантажних перевезень.
З врахуванням вище викладеного, положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так і у водія інших документів, передбачених законодавством, а саме індивідуальної контрольної книжки водія, або копії графіка змінності водіїв - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, як це передбачено нормами Положення №340.
Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На момент перевірки водій не надав державному інспектору заповнену відносно себе індивідуальну контрольну книжку водія, або копію графіку змінності водіїв, які підпадають під перелік інших документів, передбачених законодавством (оскільки обов`язок їх ведення передбачений п. 6.3 наказу МТЗУ №340), та які відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинен мати водій для здійснення внутрішніх перевезень, і пред`являти особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті, чим безпосередньо порушено статті 48 Закону, відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60.
Водночас, пунктом 4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 №40, передбачено, що пункт 6.1. Положення № 340 (щодо обладнання вантажних автомобілів тахографами) набирає чинності з 01.06.2015.
Отже, з 01.06.2015 набула чинності вимога щодо наявності тахографа у транспортному засобі при виконанні внутрішніх перевезень вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн. У разі відсутності такого пристрою, водій повинен мати індивідуальну контрольну книжку водія.
Аналогічний підхід щодо застосування наведених норм Інструкції № 385 та Положення № 340 викладено у постанові Верховного Суду від 31.10.2023 у справі №440/17062/21, постанові від 14.12.2023 у справі № 340/5660/22.
Суд констатує, що на момент перевірки у водія не було в наявності будь-якого документу, згідно якого можна було б перевірити фактичні дані стосовно дотримання ним режиму його праці та відпочинку. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Такого документу Позивачем не надано і до суду.
Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для здійснення внутрішніх перевезень обов`язковими документами є картка водія у випадку обладнання транспортного засобу тахографом або індивідуальна контрольна книжка водія, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документу під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезень, застосовуються адміністративно-господарські штрафи, а отже постанова №046974 від 21.11.2023 про застосування до позивача оскаржуваного штрафу є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.
Відтак твердження позивача про відсутність складу правопорушення є необгрунтованими, оскільки недоведення факту обладнання транспортного засобу марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 тахографом, є безумовним доказом, що у водія мала бути в наявності саме індивідуальна контрольна книжка водія, або графік змінності водіїв відповідно до даних яких працівник Укртрансбезпеки зміг перевірити дотримання його режиму праці та відпочинку.
Суд наголошує, що позивачем не надано до суду доказів оснащення транспортного засобу, марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 будь-яким тахографом (таким доказом є протокол перевірки та адаптації тахографу), як і доказу того, що фіксація інформації про режим праці та відпочинку водія ОСОБА_1 нібито велася за допомогою тахокарти (при наявності аналогово тахографа), або роздруківки даних роботи водія з цифрового тахографа (за наявності цифрового тахографу).
Крім того, як вже зазначалося судом та встановлено з матеріалів справи під час проведення рейдової перевірки на вимогу головних уповноважених осіб Укртрансбезпеки, водієм було надано: посвідчення водія; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; товарно-транспортна накладна № 351 від 11.10.2023 року; накладна № 351 від 11.10.2023 року; подорожній лист вантажного автомобіля № 4465340 від 11.10.2023 року. На підставі вказаних вище документів було проведено перевірку транспортного засобу МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 .
За результатами перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено акт від 11.10.2023 за №011974, в якому зафіксовано, що під час надання послуг з перевезення подільного вантажу, а саме (пісок) загальна вага допустима 26 тон фактична 30,800 тон, в розрізі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%, відповідальність за таке порушення передбачена абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Вищеозначені обставини не заперечуються сторонами.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (надалі по тексту також - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах визначено Порядком №879.
Так, підпунктом 51 пункту 2 Порядку №879 передбачено документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
Точний габаритно-ваговий контроль в силу вимог підпункту 11 пункту 2 Порядку №879 розуміється як визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).
Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль (пункт 16 Порядку №879)
Законодавець розмежовує два окремих види габаритно-вагового контролю, документальний та/або точний контроль.
Згідно з пунктом 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (пункт 20 Порядку №879).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в постановах від 24.07.2019 у справі №803/1540/16, від 18.08.2022 у справі №340/4673/20.
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (пункт 18 Порядку 879).
Відтак, законодавством не передбачено обов`язку видачі довідки про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення під час проведення документального габаритно-вагового контролю.
Виходячи із змісту підпункту 51 пункту 2, пунктів 6, 16 і 20 Порядку №879 співробітниками відповідача наданий альтернативний спосіб визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, зокрема, шляхом проведення документального вагового контролю або точного габаритно-вагового контролю. В першому випадку, який застосований відповідачем у спірних правовідносинах, за допомогою документального вагового контролю визначається загальна маса транспортного засобу з вантажем та не вимагає обов`язкового проведення зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні, а проводиться шляхом додавання маси транспортного засобу та маси вантажу.
За змістом частин другої, третьої статті 48 Закону №2344-ІІІ документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для водія, зокрема, товарно-транспортна накладна. При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити, як транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто.
Відповідно до частини другої статті 51-1 Закону №2344-ІІІ вантажовідправник зобов`язаний, зокрема, вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу.
За приписами частини першої статті 49 Закону №2344-ІІІ водій транспортного засобу при внутрішньому перевезенні вантажів має право відмовлятися від прийняття для перевезення вантажу, який не відповідає встановленим вимогам або вимогам щодо пломбування вантажу, якщо відтиск пломби нечіткий або пломбу пошкоджено, а частиною першою статті 52 цього ж Закону визначено, що автомобільний перевізник має право: відмовитися від приймання вантажу для перевезення, якщо замовником не підготовлено вантаж чи необхідні документи або внесені без попереднього узгодження з ним зміни до реквізитів цих документів; відмовитися від перевезення вантажу, якщо замовник подає до перевезень вантаж, не обумовлений договором про перевезення, пакування вантажу не відповідає встановленим законодавством вимогам, ушкоджена тара або нечітким є відтиск пломби тощо.
Відповідно до пп. Б пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують для трьохвісного автомобіля 25 (26)*т.
Суд враховує, що водій ОСОБА_1 трьохвісним транспортним засобом марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу, здійснював перевезення вантажу згідно з ТТН №351 від 11.10.2023.
Вказана ТТН №351 від 11.10.2023 є обов`язковим документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, до якого були внесені такі обов`язкові реквізити, як параметри ТЗ із зазначенням загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто 18т. 
Так, у цій ТТН відображені параметри ТЗ із зазначенням загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто (вага самоскида становить 12,8 т,), тобто, повна фактична маса становить 30,8 т при нормативно допустимій відповідно до вимог пп. «б» п. 22.5 ПДР України, щодо нормативно дозволеної маси транспортного засобу з вантажем становить 26т.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не подано до суду жодних належних доказів, які могли б бути або повинні були бути пред`явлені контролюючому органу для спростування ним обставин вчинення правопорушення, та які б суттєво впливали на результат розгляду. 
Доводів відзиву, якими відповідач обґрунтовує законність оскаржуваної постанови, позивачем (його представником) не спростовано.
На думку суду, відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій під час прийняття оскаржуваної позивачем постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, доводи позивача, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували обґрунтування відповідача, а відтак позов задоволенню не підлягає.

VІ. Судові витрати.
Судові витрати які підлягають стягненню на користь відповідача відсутні. 
Керуючись статтями 77, 78, 139, 159, 162, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.