Справа № 299/2165/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

05 травня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Джуга С.Д., Кожух О.А., 
з участю секретаря: Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2025 року у справі № 299/2165/25 (Головуючий: Надопта А.А.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа- орган опіки та піклування Пийтерфолівської сільської ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, 17 листопада 2017 вона народила двох дітей близнюків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , діти проживають разом з нею, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання. Відповідач у цій справі є батьком малолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після року спільного життя відповідач покинув нашу сім`ю і після цього не навідувався до них, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не провідує доньку чи сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми, не сприяє наданню дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умови для отримання ними освіти. Не цікавиться здоров`ям дітей, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дітей, офіційно не працює. Ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей та забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти. Позивач самостійно виховує, займається з дітьми. Діти забезпечені всім належним, проживають в нормальних побутових умовах, будинок перебуває у хорошому стані, наявні комунальні зручності. Діти закінчили дошкільний навчальний заклад і наразі навчаються у школі.
До початку війни, позивач змушена була звернутися до суду, де за рішенням суду отримала тимчасовий дозвіл на виїзд дітей без нотаріально посвідченої згоди батька строком на 2 роки, яким могли користуватись до 28.10.2023р.
Діти народилися з гіпоксично-ішемічним ураженням ЦНС, а тому потребують постійного лікування. Оскільки лікування на Україні не давало очікуваних результатів та повного одужання, позивач організовувала лікування дітей за кордоном, зокрема в Угорщині. Однак і тут батько дітей не бажав допомогти, відмовлявся від надання дозволу щодо виїзду дітей за кордон, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводив. У зв`язку з чим позивач могла відвезти дітей на лікування тільки за відповідним рішенням суду. Фактично своїми безвідповідальними діями відповідач перешкоджав отриманню дітьми потрібного лікування.
Зазначені обставини встановлювались у цивільній справі №299/3069/21 (рішення Виноградівського районного суду від 27.09.2021р. набрало законної сили 28.10.2021р.) та у відповідності до ст.82 ЦПК України не потребують доказуванню у іншій справі.
Після отримання судового дозволу на виїзд з дітьми за кордон, позивач має можливість повноцінно забезпечувати дітей необхідним лікуванням. У зв`язку з воєнним станом наразі згода не вимагається, але за інших обставин виникала б потреба у повторному зверненні до суду, що займає часу і за критичних обставин може негативно відобразитись на здоров`ї дітей, адже тільки у справі №299/3069/21 отримання дозволу з набранням законної сили зайняло 4 місяці.
Окрім цього, поведінка відповідача може негативно випливати на розвиток дітей, адже у 2019 році відповідач вже був засуджений за ч.1 ст.263 КК України (зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу) вироком Виноградівського районного суду від 26.03.2019р. у справі № 299/648/19.
Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд позбавити відповідача відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно: доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Рішенням Виноградівського районного суду від 08 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- орган опіки та піклування Пийтерфолвівської сільської ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено.
Попереджено відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, щодо належного виконання своїх аліментних зобов`язань.
Покладено на Орган опіки та піклування Пийтерфолвівської сільскої ради контроль за виконанням відповідачем ОСОБА_2 , своїх батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як суд не надав належну оцінку Висновку органу опіки та піклування Пийтерфолівської сільської ради від 23.05.2025 р. який є колегіальним органом де питання вирішувалося за попереднім комісійним обговоренням з врахуванням думки ряду залучених відповідальних фахівців. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не турбується про них, не виявляє ніякого інтересу до фізичного і духовного розвитку дітей, їх навчання, підготовки до самостійного життя, не повідомив про місце свого перебування, що є умисним ухиленням від виконання ним батьківських обов`язків. Свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком вищої поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідач у свою чергу не надав суду доказів наявності перешкод у здійсненні батьківських обов`язків щодо виховання дітей.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.
ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про наявність розгляду справи за її апеляційною скаргою була належно повідомлена і подавала заяву про усунення недоліків по ухвалі суду по сплаті судового збору та приєднання документів до апеляційної скарги, а відповідач ОСОБА_2 був відсутній за адресою свого місця проживання і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.
Встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких позивачка народила двох дітей близнюків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвами про народження дітей. Діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідками про реєстрацію їх місця проживання. 
Відповідач у цій справі є батьком малолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом з матір`ю.
Підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх дітей, окрім вищенаведеного, позивачки послалась на те, що відповідач покинув нашу сім`ю і після цього не навідувався до них, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не провідує дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, а Позивач самостійно виховує, займається з дітьми. Діти забезпечені всім належним, проживають в нормальних побутових умовах. Діти народилися з гіпоксично-ішемічним ураженням ЦНС, а тому потребують постійного лікування, що підтверджуються фактичними даними, що містяться в Довідці закладу дошкільної освіти від 18.03.025р. №3, Довідці закладу дошкільної освіти від 18.03.2025р. №2, Довідці закладу дошкільної освіти від 18.03.2025р. №1, Довідці Пийтерфолвівської сільської ради від 20.02.2025р. №86, Акті обстеження матеріально-побутових умов №03.1-19/5, Довідці Фертешолмашської гімназії Пийтерфолвівської сільської ради від 19.02.2025р. №11/2025, Довідці Фертешолмашської гімназії Пийтерфолвівської сільської ради від 19.02.2025р. №12/2025.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Європейський суд з прав людини, наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. 
За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносин6и сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин із посиланням на докази, оцінка яких відображена у рішенні суду, обґрунтовано вважав за необхідне застосувати превентивні дії шляхом попередження відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виконання своїх обов`язків, як батька щодо виховання неповнолітніх своїх дітей, брати активну участь у їх вихованні, матеріальному утриманні, сприяти їх духовному та моральному розвитку, оскільки саме такого ставлення до себе бажають мати його діти. 

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія 

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.  
Заочне рішення Виноградівського районного суду від 08 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ