Справа № 404/13822/25 
Номер провадження 1-кп/404/462/25 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року       м. Кропивницький, Україна

Фортечний районний суд м. Кропивницького засідаючи у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 
із секретарем судового засідання - ОСОБА_2 розглянувши на стадії судового провадження у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025120000000563 від 12.09.2025 року, у відношенні:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рогатин Івано - Франківської області, громадянки України, пенсіонерка, має інвалідність ІІ групи, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії/номер: НОМЕР_2 виданий 26.06.2006 року Рогатинським РВ УМВС в Івано-Франківській області, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 (орган видачі 2622), раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-
за участю учасників судового провадження:
прокурора      ОСОБА_4 
захисника     ОСОБА_5 
обвинуваченої ОСОБА_3 

ВСТАНОВИВ:

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан було продовжено у порядку визначеному законом включно і на момент вчинення кримінального правопорушення.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про ведення військового стану» визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку). Поряд з цим, згідно ст. 22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.
Пунктом 6 частини 1 статті 8 даного Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Враховуючи вказане, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України, осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 2-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» № 57 від 27.01.1995 визначено перелік підстав для надання права на перетин державного кордону у разі введення на території України воєнного.
Зокрема, відповідно до зазначеної норми у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність.
Відтак, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше вересня 2025 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок вчинення умисних, незаконних дій у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, достовірно знаючи про введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України воєнного стану, будучи обізнаною про проведення загальної мобілізації на підставі Указу Президента України №65/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та забезпеченням оборони держави, підтриманням бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України, інших військових формувань, а також про наявність діючих обмежень на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, обрала способом незаконного збагачення - сприяння незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів.
Будучи обізнаною з вказаними вище положеннями чинного законодавства, ОСОБА_3 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше вересня 2025 року, розробила план сприяння незаконному переправленні через державний кордон України осіб чоловічої статі, які у період дії воєнного стану в Україні, не маючи підстав, передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», мають намір виїхати за межі державного кордону України.
Відповідно до розробленого ОСОБА_3 плану, чоловіки призовного віку мають укласти фіктивний шлюб, тобто без намірів створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, з нею, яка має інвалідність, після чого, супроводжуючи її, фіктивну дружину, на підставі абз. 2 п. 21 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 № 57, відповідно до якого перетнути державний кордон України мають право особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність.
На початку вересня 2025 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 за допомогою соціальної мережі «Facebook» та сервіс обміну повідомленнями «Messenger» почала спілкуватись з раніше їй не знайомим мешканцем міста Кропивницького, Кіровоградської області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому запропонувала свою допомогу в перетині державного кордону за грошові кошти в сумі 6000 доларів США, шляхом укладення з нею, як особою яка має другу групу інвалідності, фіктивного шлюбу, для подальшого її супроводження для перетину кордону. 
На вказану пропозицію, ОСОБА_6 , як не одружений чоловік, погодився, повідомивши про це ОСОБА_3 , яка для подальшого спілкування повідомила йому свій номер телефону НОМЕР_4 . 
Так, в період з початку вересня по 30.10.2025 року, ОСОБА_3 у спілкуванні з ОСОБА_6 надавала свої поради та вказівки, за допомогою яких можливо було реалізувати попередню домовленість, тобто укласти фіктивний шлюб з нею як особою, яка має другу групу інвалідності для подальшого супроводження її для перетину державного кордону.
Внаслідок вказаного спілкування, ОСОБА_3 остаточно домовилась з ОСОБА_6 прибути до міста Кропивницького з метою відвідування відділу реєстрації актів цивільного стану для укладення фіктивного шлюбу, та отримання відповідного свідоцтва, при цьому обумовлено що після реєстрації такого шлюбу, ОСОБА_6 за вказані дії, надані засоби для перетину державного кордону повинен буде передати їй грошову винагороду у розмірі 3000 доларів США, а пізніше під час перетину кордону другу частину грошових коштів у розмірі 3000 доларів США, тим самим ОСОБА_3 з ОСОБА_6 обумовила, що загальна сума винагороди за таке сприяння складатиме 6000 доларів США.
Так, 30.10.2025 року приблизно о 08 год. 00 хв. ОСОБА_3 прибувши до міста Кропивницького, перебуваючи по вулиці Незалежності біля будинку №15/18, зустрілась з ОСОБА_6 , під час спілкування з останнім ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого корисливого умислу обговорила з ОСОБА_6 свій реальний намір укласти з ним фіктивний шлюб, та подальшого її супроводження і перетину державного кордону військовозобов`язаним чоловіком, у підтвердження продемонструвавши власні персональні документи, які підтверджували її особу та наявність інвалідності. 
Після цього, приблизно о 09 год. 05 хв., ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, переслідуючи корисливий мотив, разом з ОСОБА_6 прослідували до Фортечного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), розташованого за адресою: м. Кропивницький, вул. Незалежності, 26.
В подальшому, маючи при собі необхідні документи, серед яких у тому числі паспорти, ідентифікаційні коди, в період часу з 09 години 05 хвилин по 10 годину 15 хвилин, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 спільно подали заяву про державну реєстрацію шлюбу між собою, у дійсності фіктивного, залишили свої підписи у необхідних журналах, потрібних для реєстрації шлюбу та отримали відповідне свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_5 від 30.10.2025. 
В подальшому, вийшовши на вулицю ОСОБА_3 продовжуючи реалізацію свого злочинного та корисливого умислу, приблизно о 10 годині 20 хвилин, пред`явила ОСОБА_6 вимогу про те, що він їй повинен передати грошові кошти в сумі вже у іншому розмірі, а саме 8000 доларів США. 
У свою чергу, ОСОБА_6 не став заперечувати та передав раніше обумовлену частину грошових коштів у сумі 3000 доларів США (в перерахунку на офіційний курс НБУ становить 126 034 грн. 50 коп.) за сприяння в перетині державного кордону України, шляхом надання порад, вказівок та засобів.
У подальшому, цього ж дня о 10 год. 25 хв. ОСОБА_3 затримано після скоєння кримінального правопорушення в порядку статті 208 КПК України.
Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 за вказаним епізодом за ч. 3 ст. 332 КК України, за кваліфікуючими ознаками: сприяння незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене з корисливих мотивів.
Обвинувачена  ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих їй злочині визнала повністю та надала суду пояснення, в яких підтвердила обставини вчинення злочинів викладені в обвинувальному акті.
У вчиненому щиро кається, повністю визнає усі обставини злочину, вказані в її обвинуваченні, просить суворо не карати та обіцяє нових злочинів не вчиняти.
За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченій  ОСОБА_3 правопорушень, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченої та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченою обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність її позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.
У зв`язку з цим суд, розглядаючи справу в межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 332 КК України, оскільки вона вчинила сприяння незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене з корисливих мотивів.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої є: щире каяття та повне визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а саме смерті сина.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлені.
При визначені виду та міри покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, її вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання  ОСОБА_3 , та встановлюючи ступінь її вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченої, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки вона має нахили до скоєння правопорушень.
Судом встановлено, що  ОСОБА_3  пенсіонерка, має інвалідність ІІ групи, за місцем проживання характеризується позитивно, осудна, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, раніше не судима. Відомості про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності прокурором суду не надано.
Так, в ч. 1 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за конкретний злочин може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Із врахуванням всіх обставин справи, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої  ОСОБА_3  та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, до яких суд відносить щиросердечне розкаяння у вчиненому, повне визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а саме смерть сина, крім цього, враховуючи дані про особу винної, яка характеризується позитивно за місцем проживання, є інвалідом ІІ групи, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває, що і підтверджує істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого нею злочину, суд вважає за можливе, призначити  ОСОБА_3  основне покарання у межах, встановленої санкцією за ч. 3 ст. 332 КК України, пов`язане з позбавленням волі, при цьому зважаючи на викладене суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченої положення ст. 69 КК України, а саме призначити  ОСОБА_3  покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 332 КК України, без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади та займатись певною діяльністю та конфіскації майна, які передбачені в санкції цієї статті як обов`язкові.
При цьому, суд, окрім наведених вище мотивів враховує, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15рп/2004 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання)).
Разом з тим, підстав для застосування ст. 75 КК України не встановлено.
До того ж, захисник звернувся до суду з клопотанням про звільнення  ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного вироком суду, відповідно до положень ст. 84 КК України у зв`язку з хворобою.
Обвинувачена підтримала клопотання захисника.
Прокурор вирішення питання щодо застосування до обвинуваченої положень ч. 2 ст. 84 КК України залишила на розсуд суду.
Суд прийшов до наступного висновку.
З медичної документації, наданої суду, зокрема з виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 145 вбачається, що  ОСОБА_3 має діагнози: хвороба Паркінсона, 4 ст за Хен-Яром, акінетико-ригідний синдром з переважним гемітипом, з дофаміновою дизрегуляцією: виражена дискінезія на фоні піку дози лєводопи,з вираженим порушенням загальнорухової функції в періоди включення/виключення, ускладнений остеохондроз поперекового відділу хребта, протрузія між хребцевого диску на рівні L5-S1, вип`ячування на рівні L2- L3, L4- L5 зі стійким больовим синдромом.
При цьому хвороба Паркінсона входять до Переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання Додаток 13 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі (п. 2 розділу VII), затвердженого 15 серпня 2014 року Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572
Вказана хвороба є тяжкою, призводять до серйозного погіршення здоров`я обвинуваченої, загрожує її життю і об`єктивно перешкоджає відбуванню нею покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України, - особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Згідно з ч. 4 ст. 84 КК України, - у разі одужання осіб, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, вони повинні бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбачені статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання.
Європейський Суд з прав людини неодноразово визнавав наявність порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час відбування покарання засудженими, що мають хвороби. Так, Суд наголошував, що трьома складовими, які необхідно розглядати стосовно сумісності стану здоров`я заявника та умов його утримання, є: 1) медичний стан в`язня; 2) адекватність медичної допомоги та піклування, яка надається в умовах ув`язнення; 3) доцільність ув`язнення з огляду на стан здоров`я в`язня (п. 94Рішення у справі "Мельник проти України").
Розглядаючи клопотання, суд усвідомлює, що з урахуванням встановлених діагнозів, які унеможливлюють відбування покарання, направлення обвинуваченої для її відбування, фактично свідчитиме про жорстоке та нелюдське поводження з останньою.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність звільнення  ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 84 КК України на період хвороби.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК України, належить покласти на обвинувачену.
Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.
Враховуючи вид покарання та порядок його відбуття, будь-який запобіжний захід обвинуваченій не обирати.
Арешти майна, накладені під час досудового розслідування, підлягають скасуванню.
Жодних цивільно-правових вимог у вказаному кримінальному провадженні не має.
Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК України.
УХВАЛИВ :
Визнати  ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити їй покарання з застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Звільнити  ОСОБА_3 від відбування призначеного цим вироком покарання у виді позбавлення волі на підставі ч. 2 ст. 84 КК України у зв`язку із захворюванням на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 7131 гривень 20 копійок.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Кропивницького від 11.11.2025 року (справа 405/6888/25, провадження 1-кс/405/2877/25) на земельну ділянку з кадастровим номером 2624410100:01:080:0039, яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , із забороню розпорядження цією земельною ділянкою.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Кропивницького від 03.11.2025 року (справа 405/6888/25, провадження 1-кс/405/2799/25) на майно, яке 30.10.2025 тимчасово вилучено під час особистого обшуку підозрюваної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «TECNO POP 3» ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , з сім-карткою НОМЕР_8 ; грошові кошти, а саме дві купюри номіналом 100 доларів США в кількості 2 (дві) одиниці, які мають номер та серію: АВ 04111206 Х, АВ 90747183 Н, а також несправжні (імітаційні) засоби, які відтворюють грошові купюри номіналом 100 доларів США, в кількості 28 (двадцять вісім) од. , які мають номер та серію: FH 03982436, - із забороною користування та розпорядження.
Речові докази у кримінальному провадженні: 
мобільний телефон марки «TECNO POP 3» ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , з сім-карткою НОМЕР_8 , який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів КРУП ГУНП в Кіровоградській області - повернути ОСОБА_3 , як власнику, 
грошові кошти, а саме дві купюри номіналом «100» доларів США в кількості 2 (дві) одиниці, які мають наступні номери та серії: AB 04111206 Х, АВ 90747183 Н, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження - повернути СБ України,
несправжні (імітаційні) засоби, які відтворюють грошові купюри номіналом «100» доларів США, в кількості 28 (двадцять вісім) штук, які мають наступний номер та серію: Н 03982436, дві заяви від 30.10.2025 про укладення шлюбу та скорочення терміну реєстрації шлюбу громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також квитанція про сплату державного мита від 30.10.2025 р., добровільно видані документи: два примірника свідоцтва про шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 серії НОМЕР_9 та серії НОМЕР_10 , а також два чеки про сплату державного мита та комісії - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

  Суддя Фортечного районного суду  міста Кропивницького 	  ОСОБА_1