Справа №295/947/26
Категорія 38
2/295/1981/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №404467649 від 29.06.2021 в розмірі 98210,32 грн, з яких: 21998,98 грн - тіло кредиту, 76211,34 грн - відсотки за користування кредитом. 
Позов обґрунтований тим, що 29.06.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога» з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи останнього в електронному вигляді укладений договір кредитної лінії № 404467649 шляхом підписання позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідача, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов договору.
Позивач зазначає, що відповідач отримав в тимчасове платне користування грошові кошти згідно з укладеним договором, умови якого не виконав, отримані кредитні кошти в установлений графіком строк не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 98210,32 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.
В позовній заяві позивач також посилається на те, що право вимоги до відповідача за кредитним договором №404467649 від 29.06.2021 в сумі 98210,32 грн перейшло до нього відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»; на підставі договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 який укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»; на підставі договору факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025, який був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивачем у справі - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».

ІІ. Процедура та позиції сторін
Згідно з ухвалою суду від 13.02.2026 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; витребувано з АТ «Сенс Банк»: інформацію, чи емітована платіжна карта № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , відомості про повний номер її реквізитів; виписку по рахунку про зарахування грошових коштів у період з 29.06.2021 по 08.07.2021 на зазначену платіжну карту; чи є/був номер телефону НОМЕР_3 фінансовим номером телефону за цією платіжною картою. 
Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦПК України в ухвалі про відкриття провадження зазначено, що з огляду на розмір заявлених вимог, те, що спір є незначної складності, суд відносить його до малозначного, а тому позовна заява підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
02.03.2026 на виконання вимог ухвали суду від 13.02.2026 з АТ «Сенс Банк» надійшли документи, які витребовував суд (а. с. 118-119).

11.03.2026 представник відповідача - адвокат Саух Ю.О. шляхом використання системи «Електронний суд» направила відзив на позовну заяву (а. с. 126-128), в якому заперечувала щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з цим просила змінити порядок розгляду позовної заяви, призначити справу до розгляду в загальному позовному провадженні та витребувати у позивача оригінали всіх долучених до позовної заяви документів. 
Крім того, представник відповідача посилалась на пропуск позивачем строку позовної давності, вказала, що оскільки кредитний договір укладений між сторонами 29.06.2021, трирічний строк позовної давності сплинув в кінці червня 2024 року.

12.03.2026 від представника позивача Сахарової О.І. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а. с. 132-137), в якій вона вказала, що доводи, викладені адвокатом Саух Ю.О. у відзиві, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Представник позивача звертає увагу, що підстави для застосування позовної давності відсутні, оскільки на період дії воєнного стану її перебіг був зупиненим. 
Також зазначено, що первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надані платіжні інструкції на підтвердження здійснення перерахування кредитних коштів, відповідач частково здійснював погашення заборгованості, а відтак визнавав її. 
Вважає, що адвокатом Саух Ю.О. до відзиву не долучені будь-які докази, які спростовують вимоги позивача, факт укладення відповідачем кредитного договору № 404467649 від 29.06.2021, його підписання та отримання кредитних коштів, не заперечується і не оспорюється відповідачем.
Вказано, що умови кредитного договору відповідають нормами чинного законодавства, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача, складається з тіла кредиту та відсотків за користування ним, які нараховані відповідно до умов договору, а відтак просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Відповідно до ухвали суду від 29.05.2026 в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Саух Ю.О. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про витребування доказів відмовлено.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно з ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
Судом встановлено, що 29.06.2021 між TOB "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 з використанням інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» на офіційному сайті www.moneyveo.ua в електронній формі був укладений договір кредитної лінії №404467649, який підписаний електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора - MNV52VN3 (а. с. 33-35).
Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» TOB "Манівео швидка фінансова допомога".
У пункті 1.2 договору передбачено, що сума кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. 
Зі змісту пункту 1.3 договору вбачається, що кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 15000,00 грн одразу після укладення договору.
У пункті 1.7 договору визначено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником («дисконтний період»).
Згідно з п. 1.8 договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.7 договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.
Відповідно до п. 1.9. договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в такому порядку: - виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 54,75 % річних, що становить 0,15 % від суми кредиту за кожний день користування ним; - за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 354,38 % річних, що становить 0,97 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним; - якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.У порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за цим договоромщодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкоювід дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користуваннякредитом понад строк дисконтного періоду.
Згідно з пунктом 1.10 договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду.
Зі змісту п. 1.11 договору вбачається, що основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі, якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п. 1.12. договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п.1.12.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму Кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час. 
У пункті 1.12 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на таких умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 % річних, що становить 2,30% в день від суми кредиту за кожний день.
Відповідно до п. 4.2 договору строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.2 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7. договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дій договору діють до повного їх виконання. 
Згідно з п. 4.4 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Згідно з довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", сформованій 05.06.2023, сума кредиту до договором №404467649 від 29.06.2021- 15000,00 грн, строк кредитування 30 днів, процентна ставка 1,70 % в день; заявка на кредит подана ОСОБА_1 29.06.2021, договір та одноразовий ідентифікатор відправлені позичальнику на номер телефону НОМЕР_4 та введені ним 29.06.2021; перерахування грошових коштів позичальнику - 29.06.2021 (а. с. 14). 
ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором кредиту виконало в повному обсязі та надало позичальнику грошові кошти в межах кредитного ліміту в загальному розмірі 22000,00 грн шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_6 двома платежами: 29.06.2021 - 15000,00 грн; 03.07.2021 - 7000,00 грн, що підтверджується змістом платіжних доручень та випискою про рух коштів по банківській картці, яку надало АТ «Сенсбанк" (а. с. 11, 118-119).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 04.12.2024 у справі №755/4205/14-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Водночас, суд звертає увагу, що договір позики за своєю правовою природою є реальним і вважається укладеним з моменту отримання кредитних коштів (ч. 2 ст. 1046 ЦК України), а відтак кредитні зобов`язання між сторонами кредитного договору щодо повернення кредитних коштів виникають саме з моменту їх отримання. 
З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, надавши позичальнику кредитні кошти згідно з його умовами.

28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого та додаткових угод №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023 та Витягу з Реєстру боржників №161 від 23.11.2021 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належне йому право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №404467649, укладеним 29.06.2021, на суму заборгованості за кредитом (а. с. 74-89).
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого та додаткових угод №2 від 03.08.2021, №3 від 30.12.2022 та Витягу з Реєстру боржників №6 від 30.05.2023 ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату належне йому право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №404467649 від 29.06.2021, на суму заборгованості за кредитом 98210,32 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 21998,98 грн; заборгованість за нарахованими процентами 76211,34 грн (а. с. 65-73).
11.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладений договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого та Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №404467649 від 29.06.2021 (а.с. 56-64,).

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, на підставі ст.ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №404467649, укладеним 29.06.2021.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На підставі досліджених доказів підтверджується, що відповідно до умов укладеного 29.06.2021 між сторонами договору відповідач отримав кредит у сумі 22000,00 грн, в повному обсязі не здійснював платежі за договором, внаслідок чого утворився борг за тілом кредиту та відсотками, що призвело до порушення майнових прав позивача. В матеріалах справи відсутні докази повернення кредитних коштів та сплати відсотків в повному обсязі.

Згідно з розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 має загальну заборгованість за договором у сумі 98210,32 грн, з яких: за тілом кредиту 21998,98 грн; за відсотками - 76211,34 грн, які нараховані за період з 24.09.2021 по 20.01.2022 (а. с. 48-51).
З умовами укладеного договору було передбачено, що строк кредитування (дисконтний період) становить 30 днів, який може бути продовжений.
Зі змісту умов укладеного між сторонами договору вбачається, що для пролонгації строку користування кредитними коштами необхідна сплата повної суми відсотків, нарахованих за попередній дисконтний період.
Згідно з долученим розрахунком заборгованості, складеним попередніми кредитором, вбачається, що 27.07.2021 ОСОБА_1 здійснив платіж за відсотками в сумі 882,00 грн, тобто в повному обсязі, в подальшому, 24.08.2021 сплатив 5614,40 грн, 23.09.2021- 5231,50 грн, тобто продовжував строк користування кредитними коштами на 30 днів, з 24.09.2021 строк також продовжився на 30 днів до 23.10.2021. По завершенню цього дисконтного періоду ОСОБА_1 більше платежів за договором не здійснював.
Тобто, на підставі пунктів 1.7, 1.8 кредитного договору ОСОБА_1 тричі сплачував нараховані відсотки, тричі відбувалась пролонгація строку кредитування відповідно до п. 1.8 договору на черговий дисконтний період.
Після сплину чергового дисконтного період 23.10.2021 ОСОБА_1 плату за відсотками не вносив, а відтак на підставі пункту 1.12 кредитного договору, строк кредитування автоматично був пролонгований на 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду з 24.10.2021 до 20.01.2022.
В період з 24.09.2021 по 23.10.2021 відсотки нараховані за ставкою 1,7 % в день, що становить 105,60 грн, в день відповідно до п. 1.9.3. договору, в період з 24.10.2021 по 20.01.2022 по 505,98 грн в день відповідно до п. 1.12.2 договору за відсотковою ставкою 2,30 % в день.
Перевіривши, долучений позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості за відсотками, судом встановлено, що відсотки за користування кредитними коштами нараховані відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, який є обов`язковим до виконання. 
Суд звертає увагу, що отримавши кредитні кошти в червні 2021 року, здійснивши останній платіж за відсотками у вересні 2021 року, відповідач в подальшому заборгованість не сплачував. 

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказувала, що позивачем не надані докази, які підтверджують заявлені вимоги, при цьому без конкретизації цих доводів, не вказуючи, які саме обставини не визнає відповідач і в чому полягає неправильність наданого розрахунку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей 12,81 ЦПК України).
Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Суд вважає за необхідне зазначити, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач не надав жодного доказу на підтвердження власних доводів, покликаючись лише на те, що позивач не довів заявлені вимоги, що суперечить принципу змагальності сторін.
Суд відхиляє доводи представника відповідача, що наявність боргу не може підтверджуватись розрахунком, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують укладення кредитного договору в належній формі, отримання коштів ОСОБА_1 , зокрема, платіжні інструкції та виписка з банку про рух коштів по банківській карті відповідача, зі змісту якої вбачається зарахування грошей. 
Сторона відповідача не спростувала, що грошові кошти, які були зараховані на картковий рахунок ОСОБА_1 , надійшли не від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", а у разі помилковості таких банківських операцій - що кошти були повернуті за заявою власника банківського рахунку.
Безпосередньо наведений розрахунок боргу підлягає перевірці та оцінці судом на предмет його відповідності умовам договору, що судом здійснено і наведено вище по тексту судового рішення, розрахунок визнаний судом правильним.
Формальне посилання представника відповідача на неправильність розрахунку без конкретизації, в чому він полягає, не є підставою вважати, що такі доводи є обгрунтованими і заслуговують на увагу.
Фактично відзив на позовну заяву містить лише клопотання про витребування доказів та клопотання про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.
Бажання сторони відповідача дослідити докази в судовому засіданні не звільняє від обов`язку викласти заперечення проти позову у письмовому вигляді відповідно до вимог ст. 182 ЦПК України, з відповідним обґрунтуванням.
У відзиві на позов по суті відсутній виклад обставин, з яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Щодо застосування строку позовної давності 
Адвокат Саух Ю.О. у відзиві на позовну заяву посилалась на пропуск позивачем строку позовної давності, підстави для застосування якого відсутні з огляду на таке.
В статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно зі ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року у справі №6-169цс14 тта від 30 вересня 2015 року справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 був введений карантин, строк якого неодноразово продовжувався.
Карантин на всій території України був скасований з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 657 "Про відміну по всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ "Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину", закон набув чинності з дня його опублікування 02.04.2020.
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки були продовжені для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21.
Крім того, за приписами п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Законів України від 15 березня 2022 року № 2120-IX та від 08 листопада 2023 року №3450-IX у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України був виключений на підставі Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" № 4434-IX від 14.05.2025, який набув чинності з 04.09.2025.

Враховуючи те, що з 12.03.2020 по всій території України був запроваджений карантин, який діяв до 30 червня 2023 року, на час дії якого строки позовної давності були продовжені, а з 24 лютого 2022 року по всій території України був введений воєнний стан, у зв`язку з чим перебіг строку позовної давності був зупинений і відновлений з 04.09.2025, то протягом зазначеного періоду позовна давність фактично не підлягала до застосування.
З огляду на наведені вище положення нормативно-правових актів, на підставі яких було врегульовано порядок продовження строку позовної давності та його зупинення, судом не встановлено підстав вважати, що позивач звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності.
Суд звертає увагу представника відповідача, що позовна давність застосовується у разі, якщо вимоги є обґрунтованими, таким чином, заявляючи про застосування позовної давності, відповідач визнає обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання, що призвело до порушення майнових прав позивача, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в межах заявлених позивачем вимог в розмірі 98210,32 грн.

V. Розподіл судових витрат 
 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.
 
За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
 
Відповідно до ч. 3-5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 7000,00 грн підтверджено змістом договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Ейс» та адвокатським бюро «Соломко та партнери», додатковою угодою № 25770899249 до договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025; протоколом погодження вартості послуг, актом приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2025 (а. с. 44-47).
Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи.
Відповідач заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу не висловив.
Враховуючи категорію і складність справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом; з огляду на те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі; суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню і стягує з відповідача на користь позивача 7000,00 грн витрат на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.
На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом судовий збір у розмірі 2662,40 грн. 

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задоволити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії №404467649 від 29.06.2021 в сумі 98210,32 грн, яка складається із боргу: за тілом кредиту - 21998,98 грн, за відсотками - 76211,34 грн,а також стягнути судовий збір в розмірі 2662,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн 

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місцезнаходження: м. Київ, вул. Харківське шосе, 19, офіс 2005; код ЄДРПОУ: 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Представник відповідача: адвокат Саух Юлія Олегівна, робоча адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя О.В. Стрілецька