ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" квітня 2026 р. Справа№ 910/3931/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Спаських Н.М.
суддів: Яценко О.В. 
Горбасенка П.В. 

при секретарі судового засідання: Кузьменко А.М.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 30.04.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 (дата складання та підписання повного тексту рішення 20.02.2026)
у справі № 910/3931/25 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України (м. Київ)
до 1. Національного фармацевтичного університету (м. Харків)
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (м. Київ)
про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення заборгованості у розмірі 125 293 грн. 03 коп.,

ВСТАНОВИВ: 

Історія справи. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
Керівник Київської окружної прокуратури міста Харкова 28.03.2025 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України з позовом до Національного фармацевтичного університету та Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення заборгованості у розмірі 125 293 грн. 03 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсними додаткових угод до Договору № 481 від 12.01.2022 про постачання електричної енергії споживачу за правилами ст. 203, 215 ЦК України та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.
Справу судом першої інстанції розглянуто за правилами загального позовного провадження.
В межах вирішення спору ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 року зупинялося провадження у справі №910/3931/25 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24 у подібному спорі. 
Попередньо судами розглядався заявлений у червні 2023 року керівником Київської окружної прокуратури міста Харкова спір із тим ж учасниками про визнання недійсними додаткових угод від 09.09.2022 № 1, від 16.11.2022 № 2, від 22.11.2022 № 3 та від 30.12.2022 № 4 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 12.01.2022 № 481 та стягнення безпідставно сплачених бюджетних коштів у сумі 125 293,02 грн. на користь Міністерства охорони здоров`я України.
Господарський суд міста Києва рішенням від 17.04.2024 у справі № 910/9383/23, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 позов керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова задовольнив частково. Визнав недійсними додаткову угоду № 2 від 16.11.2022 та № 3 від 22.11.2022 до Договору № 481 від 12.01.2022. Стягнув з ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь держави в особі Міністерства охорони здоров`я України грошові кошти у розмірі 79 556,22 грн.
Постановою КГС у складі Верховного Суду від 30.10.2024 рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод від 16.11.2022 № 2 та від 22.11.2022 № 3 до Договору від 12.01.2022 № 481 та стягнення з ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь держави в особі Міністерства охорони здоров`я України грошових коштів у розмірі 79 556,22 грн. скасоване з відмовою в позові. 
Верховний Суд констатував, що визначений прокурором статус Університету (сторони оспорюваних додаткових угод) як позивача, не є належним, бо останній, як сторона оспорюваних додаткових угод, повинен мати процесуальний статус відповідача і тому спір у справі не може бути розглянутий лише щодо позивача, як сторони оспорюваних правочинів, яка в такій ситуації мала бути співвідповідачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/3931/25 позов Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України - задоволено у повному обсязі.
Визнано недійсною Додаткову угоду №1 від 09.09.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року, укладену між Національним фармацевтичним університетом та ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" .
Визнано недійсною Додаткову угоду №2 від 16.11.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року, укладену між Національним фармацевтичним університетом та ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС".
Визнано недійсною Додаткову угоду №3 від 22.11.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року, укладену між Національним фармацевтичним університетом та ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС".
Визнано недійсною Додаткову угоду №4 від 30.12.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 481 від 12.01.2022 року, укладену між Національним фармацевтичним університетом та ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС".
Стягнуто з ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь Міністерства охорони здоров`я України безпідставно сплачені грошові кошти у розмірі 125 293 грн. 03 коп.
Стягнуто з ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 12 112 грн. 00 коп. за подання позову.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, другий відповідач, ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС", 15.03.2026 через систему Електронний суд звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (зареєстрована судом 16.03.2026), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/3931/25 та прийняти постанову про повну відмову в задоволенні позову.
Скаржник не має заперечень щодо належного визначення позивача у справі, натомість вказує на невірне визначення прокурором суб`єкта відповідальності за порушення ЗУ "Про публічні закупівлі" та виду такої відповідальності; вказує на неможливість у виниклому спорі застосування ст. 216 та 1212 ЦК України; відсутність підстав недійсності додаткових угод до Договору, на прояв надмірного втручання прокурора у право власності; всі порушення в сфері публічних закупівель відносяться до виключної компетенції Держаудитслужби (перевірка якою не проводилася і порушення не було виявлено).
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Спаських Н.М., суддів: Яценко О.В., Горбасенко П.В.
Ухвалою від 24 березня 2026 при відкритті апеляційного провадження колегія суддів поновила відповідачу ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" строк на апеляційне оскарження та зупинила дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/3931/25.
Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
В засідання на розгляд апеляційної скарги з`явилися лише представники прокуратури та позивача, які просять апеляційну скаргу Відповідача2 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 18.02.2026 у справі № 910/3931/25 залишити без змін.
Решта учасників справи, які належним чином були повідомлені про час і дату проведення засідання у власні електронні кабінети, на розгляд апеляційної скарги своїх представників не направили. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Згідно наявного у справі Звіту про виконання Договору про закупівлю UA-2021-10-225-011150-b від 16.01.2023 (а.с. 35 том 1), замовником закупівлі (Національний фармацевтичний університет) із ТОВ "Укр ГАЗ РЕСУРС" було укладено Договір про закупівлю № 484 від 12.01.2022 із загальною ціною закупівлі 6 460 000 грн. (електроенергія) із визначеним джерелом фінансування - Державний бюджет України. 
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що 12.01.2022 року між Національним фармацевтичним університетом (Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (Постачальник) було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №481 (а.с. 25 том 1). За умовами Договору Постачальник постачає Споживачу: електричну енергію для потреб корпусів, код ДК 021:2015 09310000-5 - електричну енергію (далі - електрична енергія), а споживач оплачує постачальнику вартість поставленої електричної енергії в строки та згідно з умовами цього договору.
Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2022 року, а в частині грошових зобов`язань при наявності фінансування - до повного розрахунку. Зобов`язання за цим Договором розповсюджуються на весь 2022 рік (п. 13,1 та 13.2. Договору).
Згідно з п.2.3 Договору загальний обсяг товару: 1 700 000 кВт/год.
Постачальник зобов`язується поставити Споживачу електричну енергію у 2022 році в строк з 12.01.2022 року по 31.12.2022 року. (п.3.1 Договору).
Додатком № 2 до Договору сторонами визначено обсяги постачання електричної енергії помісячно (а.с. 29). 
Згідно з п.5.1 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до специфікації (додаток 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.
Загальна сума цього Договору складає 6 460 000 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 20% - 1 076 666 грн. 66 коп. (п.5.2 Договору).
Специфікацією, що є Додатком №1 до Договору про постачання електричної енергії споживачу№481 від 12.01.2022 року Сторони узгодили найменування товару, кількість - 1700000 кВт/год, вартість за одиницю 3,80 грн. з ПДВ за 1 кВт, загальну суму 6 460 000 гривень. (т.1 зворотна частина а.с.28) на момент укладення Договору.
З матеріалів справи вбачається, що Договір сторонами виконувався.
В подальшому, Додатковою угодою №1 від 09.09.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року Сторони, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 ЗУ "Про публічні закупівлі", на підставі цінової довідки Харківської торгово-промислової палати № 414/22 від 27.07.2022, у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку, домовилися внести зміни до пункту 2.3 договору, а саме викласти його в наступній редакції: " 2.3. Загальний обсяг товару: 1 585 108,771 кВт/год". Також вказаною додатковою угодою № 1 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 до договору (Специфікація) та викласти його в новій редакції, відповідно до якої вартість за одиницю електричної енергії у період з 21.01.2022 по 31.07.2022 - 3,80 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.08.2022 по 31.12.2022 - 4,138176 грн. (т.1 зворотна частина а.с.29-30).
Додатковою угодою №2 від 16.11.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року Сторони домовились внести зміни до пункту 2.3 договору, а саме викласти його в наступній редакції: " 2.3. Загальний обсяг товару: 1 585 108,771 кВт/год". Також вказаною додатковою угодою № 2 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку №1 до договору (Специфікація) та викласти його в новій редакції, відповідно до якої вартість за одиницю електричної енергії у період з 21.01.2022 по 31.07.2022 - 3,80 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.08.2022 по 31.08.2022 - 4,138176 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.09.2022 по 31.12.2022 - 4,51014 грн. Підставами укладення додаткової угоди № 2 сторонами визначено коливання ціни електричної енергії на ринку, яке засвідчено довідкою Харківської торгово-промислової палати № 627-2/22 від 13.09.2022. (т.1 а.с.31).
Додатковою угодою №3 від 22.11.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року Сторони, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", ціновою довідкою Харківської торгово-промислової палати № 732/22 від 04.10.2022, у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку, домовились внести зміни до пункту 2.3 договору, а саме викласти його в наступній редакції: " 2.3. Загальний обсяг товару: 1 385 428,400 кВт/год".
Також вказаною додатковою угодою № 3 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 до договору (Специфікація) та викласти його в новій редакції, відповідно до якої вартість за одиницю електричної енергії у період з 21.01.2022 по 31.07.2022 - 3,80 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.08.2022 по 31.08.2022 - 4,138176 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.09.2022 по 30.09.2022 - 4,51014 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.10.2022 по 31.12.2022 - 4,919256 грн. (т.1 а.с.32-33).
Додатковою угодою №4 від 30.12.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року Сторони на підставі пункту 1 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", домовились внести зміни до пункту 5.2 договору, виклавши його в наступній редакції: " 5.2. Загальна сума цього договору складає: 1 756 882 грн 19 коп. (один мільйон сімсот п`ятдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 19 коп.), в тому числі ПДВ 20 % - 292 813 грн 70 коп., згідно із Специфікацією". Відповідні зміни були внесені й у додаток 1 до договору (Специфікація) (т.1 зворотна частина а.с.33-34).
Додатком до Додаткової угоди № 4 сторони склали Специфікацію, зокрема, з тими ж цінами по вартості за одиницю товару, які були попередньо узгодженні Додатковою угодою № 3 до Договору (а.с. 34).
Між сторонами немає спору щодо підтвердженого доказами у справі факту, що на виконання умов Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року з урахуванням Додаткових угод до нього, за період 2022 року Відповідач -2 поставив електроенергію, а Відповідач - 1 в свою чергу прийняв електричну енергію та здійснив оплату за отриманий товар на загальну суму в розмірі 1 756 882 грн. 19 коп., що підтверджується звітом про виконання договору від 16.01.2023 року, відповідними платіжними інструкціями (т.1 а.с.35,40-51) із вказівкою в них на періоди оплати та з посиланням на Договір між сторонами.
Спору по якості товару та обсягах поставки електроенергії між сторонами немає. 
Прокурор вважає, що всі спірні додаткові угоди до Договору № 481 від 12.01.2022 не відповідають вимогам ЗУ "Про публічні закупівлі" щодо обґрунтованості підстав для збільшення ціни одиниці товару в ході його виконання. 
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, прокурор зазначає, що додаткові угоди №1, №2, №3, №4 до Договору не містять жодних належних обґрунтувань зміни істотних умов Договору в частині збільшення ціни за одиницю товару. Відсутні докази істотного коливання ціни на ринку електроенергії в період укладення додаткових угод. Загальний відсоток збільшення ціни за 1 кВт/год Товару, порівняно з первісними умовами Договору, склав 29,45%, що є порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" про обмеження цінового порогу такого збільшення у 10%. Оплата електроенергії за безпідставно завищеними цінами завдала збитків бюджету, а тому вказані додаткові угоди є недійсними. 
Тому прокурор крім визнання недійсними Додаткових угод № 1 від 09.09.2022 року, № 2 від 16.11.2022 року, № 3 від 22.11.2022 року, № 4 від 30.12.2022 року до Договору № 481 від 12.01.2022 про постачання електричної енергії споживачу, також просить стягнути з постачальника, ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь Міністерства охорони здоров`я України грошові кошти у розмірі 125 293 грн. 03 коп, як зайво/безпідставно сплачені при неправомірно завищеній ціні закупівлі товару за недійсними Додатковими угодами. 
Як вказано вище, при проведенні закупівлі електроенергії, Джерелом фінансування цієї закупівлі було прямо визначено Державний бюджет України (Звіт а.с. 35, останній розділ), тобто закупівля не здійснювалася за власні кошти навчального закладу (Національний Фармацевтичний Університет). 
Заперечуючи проти позову, Відповідач -1 зазначав (а.с. 70 том 1), що збільшення ціни товару за спірними додатковими угодами відбулося з об`єктивних причин, які не залежали від волі сторін Договору, а цінові довідки Торгово-промислової палати є належним підтвердженням коливання ціни товару, а тому відсутні підстави для визнання додаткових угод недійсними.
Зі свого боку, заперечуючи проти позову, Відповідач -2 зазначав (а.с. 107 том 1), що внесення змін до договору відбулось за взаємною згодою сторін, внесення змін до договору на підставі вказаних додаткових угод викликано об`єктивним та наявним коливанням цін на ринку електричної енергії в бік збільшення, що не суперечить вимогам ЗУ "Про публічні закупівлі". Збільшення ціни за одиницю товару у кожній додатковій угоді слід порівнювати із попередньою додатковою угодою, а не із первинною ціною при укладенні Договору. Тому сторони дотрималися вимог 41 ЗУ "Про публічні закупівлі" та положень статті 632, 652 ЦК України. 

Позиція суду апеляційної інстанції. Норми права які підлягають застосуванню.
За результатами оцінки доказів у справі з урахуванням висновків Верховного Суду у подібних спорах, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків про наявність підстав для визнання недійсними всіх оскаржених Додаткових угод, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного:
Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Згідно чинного законодавства захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 02.10.2018 у справі № 4/166"б", від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18, від 30.01.2019 року у справі №47/66-08, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 4 розділу I Статуту Національного фармацевтичного університету, затвердженого 18.11.2024 наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1932, заклад вищої освіти як суб`єкт господарювання діє в статусі бюджетної установи на засадах неприбутковості. Органом управління Закладу вищої освіти є Міністерство охорони здоров`я України. Майно Закладу вищої освіти є державною власністю, яке закріплено за Закладом вищої освіти на праві оперативного управління.
Згідно з п. 2 розділу VII Статуту, фінансування Закладу вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.
Згідно із п.п. 4, 5, 6 п. 5 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, Міністерство охорони здоров`я з метою організації своєї діяльності здійснює контроль за діяльністю підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, листом керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова №50-106-756вих-25 від 11.02.2025 року повідомив Міністерство охорони здоров`я України про виявлені порушення інтересів держави та з`ясовував питання щодо намірів на відповідне судове реагування. У відповідь на Лист прокурора Міністерству останнє листом №10.5-10/6073/2-25 від 19.02.2025 р. повідомило про відсутність бюджетних асигнувань для сплати судового збору та просило вжити заходи для захисту інтересів держави. (т.1 а.с.36-39). 
Оскільки за наявними у справі доказами Міністерство охорони здоров`я України, як розпорядник спірних бюджетних коштів, ухилилося від самостійного звернення до суду із аналогічним позовом, не відреагувавши належним чином на інформування з боку прокурора про виявлені порушення, прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави із позовом у даній справі.
За приписом ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства.
Суд зазначає, що станом на момент підписання Договору про постачання електричної енергії споживачу № 481 від 12.01.2022 року його Сторонами були належно погоджені всі істотні умови - предмет, ціна та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі".
При цьому ціна за одиницю товару на весь період виконання договору у 2022 році сторонами була визначена у розмірі 3,80 грн. за 1 кВт/год. з ПДВ. 
Листом №1474/Ю2 від 22.07.2022 року ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" звернулося до Національного фармацевтичного університету з пропозицією щодо внесення змін до Договору про постачання електричної енергії споживачу№481 від 12.01.2022 року, на підтвердження чого надано Цінову довідку №414/22 від 21.07.2022 року, складену Харківською торгово - промисловою палатою (т.1 а.с.87-88). 
Цінова довідка №414/22 від 21.07.2022 року містить завдання дослідження: надання інформації про рівень середньозважених цін на Електричну енергію на ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України згідно з інформацією АТ "Оператор ринку", які склались за 1 декаду червня (01.06-10.06) 2022 року та 1 декаду липня (01.07-10.07) 2022 року та порівняння між вказаними періодами. Так, згідно з інформацією середньозважена ціна електричної енергії на РДН в ОЕС України за 1 декаду червня (01.06-10.06) 2022 року становила 2255,72 грн/МВт.год; за 1 декаду липня (01.07-10.07) 2022 року - 2522,11 грн/МВт.год; відсоток коливання +11,81%. 
Додатковою угодою №1 від 09.09.2022 року до Договору на підставі цієї цінової довідки ТПП сторони визначили загальний обсяг товару: 1 585 108,771 кВт/год. Також вказаною додатковою угодою № 1 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 до договору (Специфікація) та викласти його в новій редакції, відповідно до якої вартість за одиницю електричної енергії у період з 21.01.2022 по 31.07.2022 - 3,80 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.08.2022 по 31.12.2022 - 4,138176 грн. (т.1 зворотна частина а.с.29-30).
Листом №1547/Ю2 від 23.09.2022 року ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" звернулося до Національного фармацевтичного університету з пропозицією щодо внесення змін до Договору №481 від 12.01.2022 року, на підтвердження чого надано Цінову довідку №627-2/22 від 13.09.2022 року, складену Харківською ТПП (т.1 а.с.92-93).
Цінова довідка №627-2/22 від 13.09.2022 року містить завдання дослідження: надання інформації про рівень середньозважених цін на Електричну енергію на ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України згідно з інформацією АТ "Оператор ринку", які склались за 1 декаду серпня (01.08-10.08) 2022 року та 3 декаду серпня (21.08-31.08) 2022 року та порівняння між вказаними періодами. Так, згідно з інформацією середньозважена ціна електричної енергії на РДН в ОЕС України за 1 декаду серпня (01.08-10.08) 2022 року становила 2949,10 грн/МВт.год; за 3 декаду серпня (21.08-31.08) 2022 року - 3144,19 грн/МВт.год; відсоток коливання +6,62%.
Додатковою угодою №2 від 16.11.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року Сторони визначили загальний обсяг товару: 1 585 108,771 кВт/год". Також вказаною додатковою угодою № 2 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку №1 до договору (Специфікація) та викласти його в новій редакції, відповідно до якої вартість за одиницю електричної енергії у період з 21.01.2022 по 31.07.2022 - 3,80 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.08.2022 по 31.08.2022 - 4,138176 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.09.2022 по 31.12.2022 - 4,51014 грн. Підставами укладення додаткової угоди № 2 сторонами визначено коливання ціни електричної енергії на ринку, яке засвідчено довідкою Харківської ТПП № 627-2/22 від 13.09.2022. (т.1 а.с.31).
Цінова довідка №732/22 від 04.10.2022 року містить завдання дослідження: надання інформації про рівень середньозважених цін на Електричну енергію на ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України згідно з інформацією АТ "Оператор ринку", які склались за серпень (01.08-31.08) 2022 року та вересень (01.09-30.09) 2022 року та порівняння між вказаними періодами. Так, згідно з інформацією середньозважена ціна електричної енергії на РДН в ОЕС України за серпень (01.08-31.08) 2022 року становила 2993,06 грн/МВт.год; за вересень (01.09-30.09) 2022 року - 3503,26 грн/МВт.год; відсоток коливання +17,05%. (т.1 зворотна частина а.с.94-95).
Додатковою угодою №3 від 22.11.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року Сторони, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", ціновою довідкою Харківської ТПП № 732/22 від 04.10.2022, у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку, домовились визначити загальний обсяг товару: 1 385 428,400 кВт/год". Також вказаною додатковою угодою № 3 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1.
Додатковою угодою №4 від 30.12.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року Сторони на підставі пункту 1 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", домовились внести зміни до пункту 5.2 договору, виклавши його в наступній редакції: " 5.2. Загальна сума цього договору складає: 1 756 882 грн 19 коп. (один мільйон сімсот п`ятдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 19 коп.), в тому числі ПДВ 20 % - 292 813 грн 70 коп., згідно із Специфікацією". Відповідні зміни були внесені й у додаток 1 до договору (Специфікація), згідно з якою: вартість за одиницю електричної енергії у період з 21.01.2022 по 31.07.2022 - 3,80 грн., загальна сума 1117656 грн.; вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.08.2022 по 31.08.2022 - 4,138176 грн., загальна сума 90154,30 грн.; вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.09.2022 по 30.09.2022 - 4,51014 грн., загальна сума 99931,17 грн.; вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.10.2022 по 31.12.2022 - 4,919256 грн., загальна сума 449140,72 грн. (т.1 зворотна частина а.с.33-34)
Суд зазначає, що Сторони уклали Договір про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року за результатами проведення процедури закупівлі на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Судом першої інстанції вірно зауважено, що цінові довідки ТПП не містять порівняння коливання ціни на електроенергію за період з часу укладення Договору у порівнянні з тими періодами, що фігурують в довідках. Тобто такі довідки не підтверджують стійкого коливання ціни на ринку електроенергії в бік їх збільшення, що б давало можливість сторонам договору скористатися положеннями ст. 41 ЗУ "Про публічні закупівлі". 
При порівнянні ціни за одиницю товару по Договору (3,80 грн./Квт/год) і визначеної ціни товару у довідкатх ТПП у вигляді ціни грн./Мвт/год.  слід враховувати формулу переведення Мвт у Квт. Наприклад, 2 255,72 грн./Мвт/год. дорівнює 2,25 Квт/год (2 255,72 : 1 000). 
Всі довідки Харківської ТПП містять застереження, що ціни на електроенергію вказані без врахування ПДВ та тарифу на передачу електроенергії.
Натомість ціна електроенергії у Договорі та у Додаткових угодах вказана з урахуванням ПДВ. 
З урахуванням того, що при укладенні Договору № 481 від 12.01.2022 його сторонами було узгоджено ціну продажу товару в розмірі 3,80 грн./Квт/год з ПДВ і ця ціна обом сторонам була вигідною та розрахованою на весь період виконання Договору, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу ще і на такі обставини співвідношення ціни за одиницю товару в різні періоди виконання Договору, які фігурують в матеріалах справи. 
При початковій ціні електроенергії 3,80 грн./Квт/год з ПДВ, збільшення цієї ціни на 10% становитиме 4,18 грн. з ПДВ. 
Якщо порівнювати ціни без ПДВ, то первісна ціна одиниці товару по договору без ПДВ становить 3,17 грн. без ПДВ (3,80 :6 = 0,63; 3,80-0,63 = 3,17). При цьому збільшення від цієї ціни на 10% становить 3,48 грн. без ПДВ. 
Саме таке максимальне збільшення ціни (при любому розрахунку) є ціновим порогом, який сторони Договору не мають порушувати при внесенні всіх змін до Договору укладеними додатковими угодами згідно ст. 41 ЗУ "Про публічні закупівлі" та при одночасній доведеності коливання ціни на ринку в бік збільшення.
При цьому цінові довідки Харківської ТПП базуються на порівнянні ціни на електроенергію, яка початково є нижчою, ніж 3,80 грн./Квт/год з ПДВ або навіть 3,17 грн. без ПДВ, за якими Постачальник погодився продавати Замовнику електроенергію протягом всього періоду дії Договору. 
Тобто, будь-які коливання ціни у сегменті 2,25 грн. та 2,52 грн. (як наприклад визначено у Ціновій довідці Харківської ТПП № 414/22 (а.с. 88 том 1) та у наступних довідках, не мають ніякого стосунку до первісної ціни, визначеної відповідачами у Договорі № 481 від 12.01.2022. З цієї підстави такі цінові довідки не можуть бути враховані для внесення змін до Договору, та ще й використовуючи визначені у вказаних довідках ТПП відсотки коливання ціни, бо стартова ціна продажу електроенергії за первісною редакцією Договору вже була істотно вищою, ніж визначена у цінових довідках Харківської ТПП. 
З обставин справи вбачається, що відповідачі уклали Договір про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року за результатами проведення процедури закупівлі на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. 
Положеннями ч.1 статті 5 ЗУ "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. (ч.1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)
Згідно з ч.4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі. 
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 ЗУ "Про публічні закупівлі" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Відповідач2 наголошує, що на час укладення спірних додаткових угод, сторони Договору керувалися актуальною на той час судовою практикою судів адміністративної юрисдикції, яка враховувала листи-роз`яснення міністерств. Так, відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" роз`яснено, що згідно з пунктом 2 ч.4 статті 36 ЗУ "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. 
При цьому, норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Натомість, оскільки Додатком № 2 до Договору № 481 від 12.01.2022 було визначено чіткі щомісячні обсяги поставки електроенергії протягом 2022 року і п. 5.3. Договору передбачає, що розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць, то Договір постійно мав виконуватися сторонами як їх щомісячне зустрічне зобов`язання. 
Оскільки заперечень Відповідача1 проти невиконання поставки електроенергії щомісячно у справі немає, слід вважати, що Постачальник свої поточні щомісячні поточні зобов`язання на момент укладення спірних додаткових угод вже виконав. 
Однак за згодою сторін Договору всі спірні Додаткові угоди поширюють свою дію на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України у період назад, тобто на період, коли поставка товару вже фактично відбулася у попередньому місяці/місяцях, про що прямо вказано у їх останніх пунктах. 
За ч.2 статті 189 Господарського кодексу України, який був чинним на час укладення та виконання Договору, ціна є істотною умовою господарського договору.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року по справі №922/2321/22, із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону № 922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Відповідачі при укладенні Додаткових угод дану вимогу Закону порушили. 
Крім того, у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від стартової ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 922/433/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі № 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 925/889/23. 
В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Такі правові позиції є сталими у судові практиці у подібних спорах та вірно застосовані судом першої інстанції у даній справі. 
У спорі між сторонами загальна збільшена ціна за одиницю товару безумовно перевищила 10% поріг, встановлений вимогами ЗУ "Про публічні закупівлі", у кожній зі спірних Додаткових угод окремо та в сукупності. 
Потреба укладення всіх спірних Додаткових угод Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року обґрунтована коливанням ціни товару на ринку, на підтвердження чого щоразу використано Цінові довідки Харківської ТПП №414/22 від 21.07.2022 року, №627-2/22 від 13.09.2022 року, №732/22 від 04.10.2022 року додано до справи в копіях.
Судом першої інстанції вірно вказано, що такі цінові довідки містять інформацію щодо зміни вартості рівня середньозважених цін на електричну енергію на ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України за два попередні місяці до укладення додаткової угоди, проте відсутня інформація щодо середньозваженої ціни станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції Відповідачем2 на торги, на дату укладення договору, не наведено доказів стійкої динаміки зміни ціни в бік збільшення або зменшення, що дало б можливість порівняти рівень коливання цін.
Також довідки містять зауваження, що вони мають виключно фактографічно-інформаційний характер. 
Отже, за таких обставин слід вважати, що цінові довідки №414/22 від 21.07.2022 року, №627-2/22 від 13.09.2022 року, №732/22 від 04.10.2022 року, складені Харківською ТПП, не підтверджують коливання ціни на електричну енергію впродовж періоду з 12.01.2022 року по 22.11.2022 року, а тому вони вірно не прийняті судом першої інстанції до уваги в якості належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності обґрунтованих підстав для укладення спірних додаткових угод. 
Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, дійсно не є вичерпним і сторони могли скористатися будь-яким іншим обґрунтованим доказом для використання його при укладенні спірних Додаткових угод. Однак такі інші докази суду не подані, а з урахуванням змісту Додаткових угод, судом аналізуються саме цінові довідки Харківської ТПП на предмет дійсного та достовірного підтвердження ними стійкого коливання на ринку ціни на електроенергію в бік збільшення у порівнянні із стартовою ціною, за якою укладався Договір. 
Що стосується укладення Додаткової угоди №4 від 30.12.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року, то суд вже вказував, що за умовами Специфікації до неї, вона повністю дублює цінові умови з Додаткової угоди №3, для визначення яких не було належних підстав у вигляді доказаного коливання в бік збільшення ціни товару. 
Отже судом першої інстанції вірно застосовано положення ЗУ "Про публічні закупівлі" і наголошено, що передбачена ним норма ст. 41 про можливість збільшення ціни товару застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Таке максимальне обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року по справі №922/2321/22 зазначено, що відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом періоду дії договору.
Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі. При цьому не повинна бути допущена можливість одному учаснику виграти тендер на підставі явно заниженої цінової пропозиції, щоб в подальшому збільшити ціну товару до її реальної ринкової вартості шляхом укладенням ряду додаткових угод. В протилежному випадку порушуються принципи чесної/добросовісної конкуренції на ринку.
Оскільки за результатом укладення Додаткових угод №1 від 09.09.2022 року, №2 від 16.11.2022 року, №3 від 22.11.2022 року, №4 від 30.12.2022 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу №481 від 12.01.2022 року було збільшено ціну за одиницю товару на 29,45%, були відсутні обґрунтовані та документально підтверджені обставини коливання ціни товару на ринку в бік збільшення для можливості внесення змін до Договору відповідно до вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", то викладеним вимогам ЗУ "Про публічні закупівлі" ці правочини не відповідають. 
Протилежні доводи відповідачів з викладених питань, зокрема, що спеціальне законодавство, а саме Закон України "Про публічні закупівлі" прямо не містить таких загальних обмежень (не більше 10% сукупно за результатом всіх змін) щодо зміни ціни за одиницю товару, суд апеляційної інстанції відхиляє. 
Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово нагадувала, що, незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (схожий за змістом правовий висновок міститься у її постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17 (провадження № 11-281апп21, пункт 71), від 08 серпня 2023 року у cправі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22, пункт 143)).
Рішенням Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 суд підтвердив свою попередню позицію про те, що ліміт у 10% є сукупним та остаточним, і застосовується від початкової ціни договору, незалежно від кількості додаткових угод. Суд також чітко зазначив, що законодавчі зміни 2024 року (Закон № 1530-ІХ) стосувалися лише строків (частоти) внесення змін, але не скасували загального 10-відсоткового ліміту. Велика Палата ВС у постанові від 21.11.2025 чітко зазначила, що роз`яснення міністерств не є нормативними актами і не можуть суперечити висновкам Верховного Суду. 
Тому в даному випадку не підлягає пріоритетному застосуванню згадане Відповідачем2 роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю", що замовник може застосувати норму п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 1197-ХІІ протягом дії договору декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього.
Тому принципи свободи договору і укладення спірних додаткових угод за взаємною згодою їх сторін, повне виконання ними у добровільному порядку всіх умов спірних додаткових угод, не нівелюють допущені порушення вимог чинного законодавства та не звільняють винних осіб від відшкодування завданої шкоди державі.
Порушення приписів пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку з відсутністю документального підтвердження підвищення ціни на товар станом на момент укладення оспорюваних додаткових угод свідчить про недодержання при укладенні Додаткових угод до Договору встановлених ст. 203 ЦК України вимог, а тому є підставою для визнання їх недійсними в силу приписів статті 215 ЦК України.
При цьому, колегія суддів також зазначає, що укладення додаткових угод до Договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання Договору. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін договору робить результат закупівлі невизначеним, призводить до зменшення закупівлі та одночасно тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 6 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідач 2, ТОВ "УкрГазРесурси", вказує також на невірне визначення прокурором суб`єкта відповідальності за порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі", передбачених п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону:
Так, стаття 44 ЗУ "Про публічні закупівлі" та стаття 164-14 КУпАП прямо визначають, що за внесення змін до істотних умов договору у порядку, не передбаченому Законом України "Про публічні закупівлі", відповідальність несуть виключно суб`єкти, що визначені статтею 44 Закону, а саме: "уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку)".
Відповідач також вважає, що прокурором визначено невірний вид відповідальності за порушення вимог ЗУ "Про публічні закупівлі" (у даному випадку порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону). Так, статтею 164-14 КУпАП встановлено, що за внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, не передбачених Законом (у даному випадку порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону), настає відповідальність у вигляді адміністративного штрафу: накладення штрафу на суб`єктів, визначених статтею 44 Закону України "Про публічні закупівлі", - від 1500 до 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Отже, на думку Відповідача2, він як постачальник, взагалі не є суб`єктом відповідальності за порушення вимог пункту 2 частини 5 статті 41 ЗУ "Про публічні закупівлі", а стягнення безпідставно одержаних коштів з постачальника є підміною адміністративної відповідальності для конкретно встановлених Законом суб`єктів, цивільною відповідальністю постачальника, що суперечить спеціальному Закону.
На дані заперечення суд апеляційної інстанції зауважує, що процитовані Відповідачем2 положення Закону прямо не визначені законодавцем як єдино визначені наслідки за порушення вимог ЗУ "Про публічні закупівлі". Ці положення спеціального законодавства стосуються інших питань, ніж ті які вирішуються у виниклому господарському спорі в даній справі з приводу визнання недійсними правочинів та застосування їх наслідків, що врегульовано (підстави недійсності/нікчемності) натомість лише нормами загальних положень ЦК України. Це не виключає також і одночасне чи подальше застосування наслідків, передбачених ст. 164-14 КУпАП до винних осіб, визначених ст.44 ЗУ "Про публічні закупівлі". 
Конфлікту норм спеціального та загального законодавства у даному випадку суд апеляційної інстанції не вбачає. 

Що стосується вимоги прокурора в частині стягнення з ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь Міністерства охорони здоров`я України безпідставно сплачених коштів у розмірі 125 293 грн. 03 коп., Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції і вказує на наступне:
Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вона може бути заявлена як самостійно, так і бути об`єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе).
Загальними правовими наслідками недійсності правочину (ст 216 ЦК України) є двостороння реституція - у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за умовами, дійсними на момент відшкодування. Одностороння реституція чинним законодавством не передбачена.
При цьому загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Частиною 1 статті 1212 ЦК України, на яку позивач посилається у позовній заяві, передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору (зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі № 6-100цс15).
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.
За розрахунками прокурора, за наслідками укладення спірних додаткових угод без належних правових підстав у відповідності до вимог ЗУ "Про публічні закупівлі", Національним фармацевтичним університетом надмірно сплачено бюджетних коштів на користь Відповідача-2 у загальному розмірі 125 293 грн. 03 коп. за Договором про постачання електричної енергії споживачу№481 від 12.01.2022 року з урахуванням Додаткових угод. 
Спору між сторонами з приводу неправильності визначення цієї суми немає. Вказані кошти у добровільному порядку позивачу, як розпоряднику коштів державного бюджету, не повернуті, тому суд першої інстанції прийняв правомірне рішення про їх примусове стягнення на користь позивача.

Висновки суду апеляційної інстанції
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як зазначено у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, з огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку, заперечення відповідачів не спростовують висновки суду, рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/3931/25 відповідає нормам процесуального та матеріального права, сталій судовій практиці у аналогічних спорах, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається, тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу від 15.03.2026 Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/3931/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі №910/3931/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі №910/3931/25.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 19 травня 2026 року через перебування судді Горбасенко П.В у відрядженні в період з 08 по 18 травня 2026. 

Головуючий суддя Н.М. Спаських 

Судді О.В. Яценко

П.В. Горбасенко