Справа №573/641/25 	Головуючий у суді у 1 інстанції -  ОСОБА_1 	
Номер провадження 11-кп/816/411/26 	Суддя-доповідач -  ОСОБА_2  	
Категорія - 23 	  	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2026 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі: 

Судді-доповідача - ОСОБА_3 , 
суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_6 
прокурора – ОСОБА_7 
обвинуваченого – ОСОБА_8 

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 15.04.2025, відносно 

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Сумської області, Білопільського району, м. Білопілля, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, у лікаря нарколога, психіатра на обліку не перебуває, згідно зі ст. 89 КК України раніше несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,- 
ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в якій вона просила вирок Білопільського районного суду Сумської області від 15.04.2025, в частині призначеного покарання, а саме покладення на засудженого до пробаційного нагляду обов`язків, скасувати.
Прокурор просила ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ст. 126-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.
На підставі п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України прокурор просила покласти на ОСОБА_8 обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду прокурор просила залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.
На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України на ОСОБА_8 покладено виконання таких обов`язків:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду визначено обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Застосувано до ОСОБА_8 обмежувальні заходи, передбачені ч. 1 ст. 91-1 КК України, строком на 2 місяці, а саме: направлення для проходження програми для кривдників.
Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено особисте зобов`язання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 12 722 грн процесуальних витрат. 

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначала, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого не оскаржує, однак вважала, що вирок суду стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині призначення покарання, а саме покладення на нього до пробаційного нагляду обов`язків, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням судом закону, який підлягав застосуванню.
Прокурор цитувала зміст ч.2 ст. 59-1 КК України та зауважувала на тому, що зменшення обсягу визначених цією частиною статті обов`язків судом та призначення лише двох з передбачених у ч. 2 ст. 59-1 КК України трьох обов`язків не передбачено законом.
Проте суд першої інстанції при ухваленні вироку замість тьох обов`язків поклав на ОСОБА_8 лише два і безпідставно не зобов`язав його не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, як це передбачено ч. 2 ст. 59-1 КК України. Крім цього, один з двох обов`язків суд визначив не повно, оскільки засуджений має повідомляти уповноважений орган з питань пробації не тільки про зміну свого місця проживання, а і роботи або навчання, що також не зазначено судом.
Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали. 

Як встановлено судом першої інстанції у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також ЗУ «Про запобігання та протидії домашньому насильству» ОСОБА_8 систематично з 11.09.2024 по 28.02.2025 вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_10 , з якою мешкає разом в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та з якою має взаємні права і обов`язки, які виразилися в систематичних словесних образах ОСОБА_10 нецензурними словами, внаслідок чого остання зазнала психологічних страждань, у тому числі негативних переживань.
Так, 11.09.2024 близько 21:00, 13.09.2024 близько 06:00, 18.09.2024 близько 20:40, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_10 , що виражалось у протиправних умисних діях психологічного характеру, а саме: у висловлюванні нецензурної лайки.
Згідно з постановою Білопільського районного суду Сумської області від 25.09.2024, яка набрала законної сили 07.10.2024, у справі 573/1880/24, ОСОБА_8 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, і застосовано до нього на підставі ст. 36 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.
Продовжуючи виконувати свої протиправні дії, 06.02.2025 близько 15:00, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на побутовому ґрунті ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно дружини ОСОБА_10 в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_11 , 2014 р. н., що виражалось у протиправних умисних діях психологічного характеру, а саме: у висловлюванні нецензурної лайки.
Відповідно до постанови Білопільського районного суду Сумської області від 13.02.2025, яка набрала законної сили 25.02.2025, у справі 573/292/25, ОСОБА_8 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 173-2 КУпАП і застосовано до нього на підставі ст. 36 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.
28.02.2025 близько 14:00, будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 2, 3 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї, незважаючи на вжиті заходи, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи свою перевагу в фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_8 вчинив сімейну сварку зі своєю дружиною ОСОБА_10 , під час якої висловлювався на адресу останньої нецензурною лайкою, іншими образливими словами, принижував її честь і гідність, тим самим завдав шкоду її психічному здоров`ю.
Внаслідок вчинення умисних, протиправних дій з боку ОСОБА_8 його дружина ОСОБА_10 зазнала психологічного насильства, яке виразилось у словесних образах нецензурною лайкою, сварках, приниженні її честі і гідності, які викликали в останньої психологічні страждання та погіршення якості її життя.
Відповідно до висновку експерта емоційний стан фрустрації та підвищеної тривожності ОСОБА_10 перебуває в причинному зв`язку як з її індивідуально-психологічними особливостями, так і з діями ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу прокурора підтримав, просив вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, зокрема в частині покладених на нього обов`язків, скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків визначених ч.2 ст. 59-1 КК України, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який поклдався на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів дійшла такого висновку. 

Як слідує з матеріалів провадження висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.
Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ст.126-1 КК України правильно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Водночас, прокурор в апеляційній скарзі просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок оскільки вважав, що суд безпідставно, в порушення ч.2 ст. 59-1 КК України, на обвинуваченого ОСОБА_8 поклав лише два з трьох передбачених законом обов`язків, а один з них взагалі застосував не повно, що впливає на законність судового рішення та ставить під сумнів його відповідність вимогам ст. 370 КПК України.
За таких обставин, вирок суду колегія суддів переглядає в межах заявлених апелянтом вимог, що узгоджується ч. 1 ст. 404 КПК України, та зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, вказані вимоги судом першої інстанції виконанні не в повному обсязі.
Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року пробаційного нагляду. 
При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи покарання у виді пробаційного нагляду за вчинення кримінального правопорушення, не дотримався приписів матеріального закону та неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, оскільки визначені ч.2 ст. 59-1 КК України обов`язки, на обвинуваченого ОСОБА_8 поклав не в повному їх обсязі, тоді як вони є невід`ємними елементами цього виду покарання. 
Відповідно до ст. 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.
Обов`язки, встановлені ч. 2 ст. 59-1 КК України є невід`ємною частиною покарання засудженого до пробаційного нагляду. Ця норма закону є імперативною і підлягає обов`язковому виконанню, а ч.3 ст.59-1 КК України визначено обов`язки, які можуть бути додатково покладені на засудженого, тобто законодавцем віднесені до дискреційних повноважень суду.
Структура покарання у виді пробаційного нагляду полягає в покладені певних обов`язків на засудженого з визначенням строку, упродовж якого він має їх виконувати, а тому, призначення покарання у виді пробаційного нагляду не може існувати без встановлення відповідних обов`язків.
Пробаційний нагляд передбачає обмеження прав і свобод засудженого із застосуванням до нього наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Тобто, в разі призначення покарання у виді пробаційного нагляду особа зобов`язана виконувати обов`язки, які покладаються завжди - закріплені в пунктах 1-3 ч.2 ст.59-1 КК України, та факультативні - передбачені пунктами 1-5 ч.3 ст.59-1 КК України, тобто, які можуть покладатися додатково, залежно від характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення або необхідності більш суворого нагляду за засудженим, з огляду на його особу.
Також, позицію щодо призначення покарання у виді пробаційного нагляду та покладення відповідних обов`язків, викладено в ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.03.2025 (справа № 182/5470/24). Відповідно до ч.б ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2016 №1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у рішеннях Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що призначення покарання у виді пробаційного нагляду без зазначення обов`язків в повному їх об`ємі є помилковим, оскільки в такому разі, не виконуються загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України та імперативні положення ч.2 ст. 59-1 КК України.
Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог п.п. 1-3 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до ч.1 ст.421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Разом з тим, виходячи з того, що необхідністю призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більшого числа обов`язків поряд з покаранням у виді пробаційного нагляду, ніж тих обов`язків що неповно визначив суд першої інстанції, вирок Білопільського районного суду Сумської області від 15.04.2025 підлягає безумовному скасуванню, як такий, що з вимогами ст. 370 КПК України не узгоджується, з ухваленням в цій частині нового вироку, яким необхідно призначити покарання з дотримання вимог ч.2 ст. 59-1 КК України.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів з вимогами апеляційної скарги прокурора погоджується, вважає їх слушними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ч.15 ст. 615 ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, - 

УХВАЛИЛА: 

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити. 
Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 15.04.2025, відносно ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання, а саме покладення на засудженого до покарання у виді пробаційного нагляду обов`язків, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. 
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопрушення передбаченого ст. 126-1 КК України призначити покарання у виді пробаційного нагляду сроком на 1 рік.
На підставі п.п. 1,2,3 ч.2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 виконання таких обов`язків:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни. 
Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. 

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5