ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

29 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/578/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2026 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач), в якому представник позивача просить:
- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 28.01.2026 №121130005043 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту первинного звернення за пенсією, тобто з 20 січня 2026 року, зарахувавши при цьому до пільгового стажу за Списком №2 період її роботи з 06.09.1993 р. по 19.10.1993 р. учнем машиніста конвеєра, з 20.10.1993 р. по 09.04.2002 р. - машиністом конвеєра на шахті «Привільнянська» ДХК «Лисичанськвугілля».
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20 січня 2026 року звернулася через веб портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Підставою для звернення стало те, що станом на дату звернення позивачці вже виповнилося 56 років та вона має загальний стаж роботи більше як 40 років, з них не менше 8 років на роботах за Списком №2, що підтверджується трудовою книжкою – основним документом про трудову діяльність.
28.01.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було прийнято рішення №121130005043 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, в обґрунтування якого вказано, що необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 35 років. Страховий стаж особи становить 41 рік 3 місяці 20 днів. За доданими документами до страхового стажу враховано всі періоди трудової діяльності. Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки заявниця звернулась за призначенням пенсії раніше встановленого законодавством терміну.
Відповідно до Форми РС-право №ПС 121130005043 до загального страхового стажу враховано всі періоди трудової діяльності позивачки, при цьому відповідач не зарахував період роботи позивачки зі шкідливими умовами праці за Списком №2 в період з 06.09.1993 по 09.04.2002 р., що складає 8 років 7 місяців 4 дні.
Записами у наданій трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджено, що у період з 06.09.1993 р. по 19.10.1993 р. позивачка працювала учнем машиніста конвейєра, з 20.10.1993 р. по 09.04.2002 р. - машиністом конвеєра на шахті «Привільнянська» ДХК «Лисичанськвугілля», що віднесено до Списку №2.
При цьому відповідачем не враховано норми ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду. 
Ухвалою суду від 31.03.2026 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
03.04.2026 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого останній послався на таке. 20.01.2026 Позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на підставі того, що станом на дату звернення позивачці вже виповнилося 56 років та вона має загальний стаж роботи більше як 40 років, з них не менше 8 років на роботах за Списком №2, що підтверджується трудовою книжкою – основним документом про трудову діяльність.
Як наслідок було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця звернулась за призначенням пенсії раніше встановленого законодавством терміну.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 N 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнано неконституційними статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Відповідно до індивідуальних відомостей про застрахованих осіб, що наявні в Реєстрі застрахованих осіб, у даному випадку ОСОБА_1 вказано такий пільговий стаж: 1999 р. - 12 міс. 00 днів, 2000 р. - 12 міс. 00 днів, 2001 р. - 02 міс. 06 днів, 2001 р. - 09 міс. 24 днів, 2002 р. - 03 міс. 09 днів.
Період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи, визначає підприємство з наданням уточнюючої довідки. Довідку видає підприємство або його правонаступник в разі ліквідації підприємства.
У трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, зокрема, інформація щодо розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи, підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць та зайнятості працівника на вищеназваних роботах не менш як 80% робочого часу.
Пільговий стаж позивача зараховано згідно індивідуальних відомостей по спецстажу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5.
Таким чином, враховуючи положення статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», немає підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. 
На підставі вище вказаного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення № 121130005043 від 28.01.2026, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» про відмову в призначенні пенсії за відсутністю пенсійного віку. Підстав для оформлення пенсії на пільгових умовах, немає.
Питання щодо призначення та виплати пенсії, віднесено виключно до компетенції Пенсійного фонду України та його відокремлених підрозділів та не входить до компетенції суду.
З урахуванням викладеного відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносин.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , 20.01.2026 звернулася через веб портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Вищевказану заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 28.01.2026 № 121130005043 «Про відмову в призначенні пенсії» позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не досягненням віку заявника (60 років). В обґрунтування оскарженого рішення ГУПФУ в Рівненській області послалося на те, що вік заявниці 56 років 1 місяць 24 дні. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 35 років. Страховий стаж особи становить 41 рік 3 місяці 20 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу враховано всі періоди трудової діяльності.
Трудова книжка серії НОМЕР_2 від 31.07.1987 щодо пільгових періодів роботи позивача містить такі записи:
Шахта «Привільнянська» ДХК «Лисичанськвугілля»:
запис №5 від 06.09.1993 - прийнято учнем машиніста конвеєра;
запис № 6 від 20.10.1993 – переведено машиністом конвеєра 2 розряду;
запис № 7 від 01.12.1993 – переведено машиністом конвеєра 3 розряду;
внесено запис про реорганізацію шахти;
внесено записи про право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, наказ № 567 від 14.03.1995, та наказ № 194 від 27.03.2000;
запис № 8 від 09.04.2002 – звільнено за власним бажанням.
Записи у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.
Тобто, судом встановлено, що позивачка в період з 06.09.1993 по 09.04.2002 працювала на роботах зі шкідливими умовами праці за Списком №2, що загалом становить 8 років 7 місяців 4 дні.
При цьому дослідженням розрахунку стажу, судом встановлено, що відповідачем при призначенні позивачу пенсії не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 06.09.1993 по 09.04.2002.
З яких саме підстав вказані періоди роботи позивача не зараховано відповідачем до пільгового стажу за Списком №2 при призначенні пенсії матеріали справи не містять та в спірному рішенні не зазначено. 
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Відповідно до статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтями 44, 45, 49 Закону № 1058.
Частиною першою статті 114 Закону № 1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними, зокрема, 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Щодо незарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи позивача з 06.09.1993 по 09.04.2002, суд зазначає таке.
Обґрунтувань того, з яких саме причин вказані періоди роботи позивача не зараховано до його пільгового стажу відповідачем у спірному рішенні не вказано, при цьому у відзиві на позов відповідач вказує на необхідність надання уточнюючих довідок.
Як установлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача в спірний період ОСОБА_1 працювала на шахті «Привільнянська» ДХК «Лисичанськвугілля» машиністом конвеєра. 
Вищевказана посада, на якій ОСОБА_1 працювала у спірний період, була передбачена: списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.
Таким чином, судом установлено, що в спірний період ОСОБА_1 працювала на шахті «Привільнянська» ДХК «Лисичанськвугілля» на посадах, які дають їй право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2.
Записи у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 06.09.1993 по 09.04.2002, які не враховані відповідачем до пільгового стажу позивача, мають бути зараховані відповідачем до пільгового стажу.
Також судом відхиляються доводи відповідача про те, що позивач обов`язково повинен надати пільгові довідки, з огляду на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до абзаців 1, 2 п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Як установлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача в спірний період ОСОБА_1 працювала на шахті «Привільнянська» ДХК «Лисичанськвугілля» на посадах, які дають їй право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2. 
Також в трудовій книжці позивача наявні записи, за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах по списку № 2 (наказ № 567 від 14.03.1995, наказ № 194 від 27.03.2000). 
Суд зазначає, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості, що визначають право позивача на пенсію на пільгових умовах, тому підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками є зайвим.
Таким чином, посилання відповідача на ту обставину, що записи трудової книжки не містять повної інформації про роботу на пільгових умовах та для підтвердження пільгового стажу необхідно надання уточнюючих довідок, передбачених п. 20 Порядку № 637, суд не бере до уваги, оскільки робота позивача, яка дає йому право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 2, у спірний період підтверджується записами в трудовій книжці.
У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За таких обстави суд дійшов висновку, що рішення відповідача, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, було прийнято відповідачем з порушенням принципів, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.
Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.
Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення від 28.01.2026 № 121130005043 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ в Рівненській області від 28.01.2026 № 121130005043 «Про відмову в призначенні пенсії» ОСОБА_1 та зобов`язання ГУПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2026 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу за списком №2 періоди роботи позивача з 06.09.1993 по 09.04.2002 на шахті «Привільнянська» ДХК «Лисичанськвугілля», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та належать до задоволення з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 1064,96 грн судового збору.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, суд дійшов висновку, що судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1064,96 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (код за ЄДРПОУ 21084076, місцезнаходження: місто Рівне, вулиця Борисенка Олександра, будинок 7) про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 28.01.2026 № 121130005043 «Про відмову в призначенні пенсії» ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2026 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу за списком № 2 періоди роботи ОСОБА_1 з 06.09.1993 по 09.04.2002 на шахті «Привільнянська» ДХК «Лисичанськвугілля», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири грн 96 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду. 

Суддя 	І.О. Свергун