ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року
м. Київ

справа № 947/2387/20
провадження № 61-8305св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючий - Крат В. І. 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником Борщенко Владленою Валеріївною , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року у складі судді Петренка В. С. та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року у складі колегії суддів: Коновалової В. А., Назарової М. В., Лозко Ю. П.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог, рішення суду по суті спору та заяви про перегляд заочного рішення
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в загальній сумі 48 999,25 євро, з яких 35 880 євро - сума основного боргу, 13119, 25 євро - сума нарахованих за користування грошовими коштами процентів.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 1 177 222,80 грн, що складає еквівалент 35 880 євро по курсу НБУ станом на 08 вересня 2020 року, та проценти за користування позикою у розмірі 430 442,60 грн, що складає еквівалент 13 119,25 євро по курсу НБУ станом на 08 вересня 2020 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 510 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
09 грудня 2024 року ОСОБА_2 , від імені якого діє представник Борщенко В. В. , звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року. 
Заява мотивована тим, що з повним текстом заочного рішення суду його представник - адвокат Борщенко В. В. ознайомилася 08 листопада 2024 року, що вбачається з матеріалів справи, відмітки про ознайомлення з матеріалами справи на заяві про ознайомлення, тому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення потрібно відраховувати від 08 листопада 2024 року.
Крім того, вказане вище рішення суду необхідно скасувати, оскільки воно прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, справа була розглянута однобоко з урахуванням позиції позивача та без урахування дійсних обставин справи. Матеріали справи не містять договору позики від 09 жовтня 2017 року між позивачем та відповідачем. Крім того, матеріали справи містять лише копію нотаріальної заяви від 29 листопада 2017 року, проте відповідач бажає дослідити оригінал цієї заяви. Також, відповідач не погоджується з розрахунком відсотків, орієнтовним розрахунком понесених витрат на правничу допомогу.
Враховуючи викладене ОСОБА_2 просив поновити йому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2024 року, а також скасувати вказане заочне рішення та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року, заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Борщенко В. В. про поновлення строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року у цивільній справі № 947/2387/20 залишено без задоволення. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року залишено без розгляду. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що: 
згідно пункту 4 частини шостої статті 272 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про повернення рекомендованого листа з повідомленням з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» є датою вручення рішення суду;
Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 2-6236/11, провадження № 61-6596ск20, сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії;
на адресу відповідача заочне рішення надсилалося 14 вересня 2020 року рекомендованим листом, зазначено 23 жовтня 2020 року, як день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про повернення відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, день вручення заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2024 року відповідачу є 23 жовтня 2020 року;
в поданій заяві заявник та його представник не навели жодної поважної причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
враховуючи те, що заявником пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, а клопотання про поновлення строку не містить жодних поважних причин пропуску цього строку, а також не надання належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в заяві обставин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви представника заявника - ОСОБА_2 - адвоката Бощенко В. В. про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити. 
Суд апеляційної інстанції при перегляді ухвали суду першої інстанції зазначив, що встановивши відсутність у сторони відповідача безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, передбачених у частині четвертій статті 284 ЦПК України, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Борщенко В. В. про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У червні 2025 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Борщенко В. В., у якій просив скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року, постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди не врахували позиції викладені в постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах;
суди безпідставно визнали, що копія заочного рішення була вручена відповідачу, хоча вона була повернута поштовим зв`язком з відміткою «адресат відсутній завказаною адресою», а не вручена особисто чи його представнику. Така ситуація не може вважатися належним повідомленням відповідно до принципів справедливого судочинства;
суди проігнорували доводи сторони про те, що реальне ознайомлення з повним текстом заочного рішення відбулося лише 08 листопада 2024 року, що підтверджується матеріалами справи. Це є критичною обставиною для оцінки поважності причин пропуску строку на перегляд;
обидві інстанції застосували буквальне тлумачення пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України, не взявши до уваги, що ця норма не встановлює автоматичного факту ознайомлення особи з рішенням суду у випадках, коли таке рішення фактично не було отримане;
судові рішення ухвалені з порушенням принципу правової визначеності, закріпленого у практиці ЄСПЛ, а також права на ефективний доступ до правосуддя, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 55 Конституції України;
суди обмежились констатацією факту пропуску строку, не надавши належної оцінки змісту клопотанню, поданим доказам та фактичним обставинам, що підтверджують неможливість своєчасного звернення до суду з боку відповідача.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 04 липня 2025 року указані недоліки було усунуто.
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року. Відкрито касаційне провадження у справі № 947/2387/20 та витребувано справу із суду першої інстанції.
У вересні 2025 року матеріали справи № 947/2387/20 надійшли до Верховного Суду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 28 липня 2025 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 14 лютого 2020 року відкрив провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Згідно відповіді відділу адресної довідкової роботи головного управління державної міграційної служби України в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказана адреса зазначена ОСОБА_2 як в заяві про перегляд заочного рішення, так і в апеляційній скарзі.
Судом першої інстанції під час розгляду справи направлялася судова повістка про розгляд справи призначеної на 24 квітня 2020 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , яка повернулася на адресу суду із зазначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання», судові повістки про розгляд справи призначений на 04 травня 2020 року та на 08 вересня 2020 року, які направлялись на адресу ОСОБА_2 , повернулися до суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», копія заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року, яка надсилалась на адресу ОСОБА_2 , також повернулася до суду з зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
09 грудня 2024 року ОСОБА_2 , від імені якого діє представник Борщенко В. В. , звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року, та просив поновити йому строк на подання заяви про перегляд вказаного рішення суду. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухваленого 08 вересня 2020 року, представник ОСОБА_2 - Борщенко В. В. , посилався на те, що зі змістом заочного рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №947/2387/20 представник відповідача ознайомилася лише 08 листопада 2024 року, що вбачається з матеріалів справи.
Інших причин пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, заява не містить.
Позиція Верховного Суду
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважував, що «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).
Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) зазначено, що:
«Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.
[…] відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.
Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатує, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.
Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. […]
З урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), наводить такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року у справі № 753/4792/17 (провадження № 61-2722св23) зазначено, що «сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили».
Сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. У цьому аспекті дослідженню підлягають дві умови, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, а саме: а) чи подано апеляційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; б) чи пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року в справі № 186/972/18 (провадження № 61-19251св20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2023 року в справі № 200/13452/18 (провадження № 61-8954св23)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) зроблено висновок, що:
«86. Системно аналізуючи положення ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала / не могла знати про розгляд справи.
95. Норма про відмову у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України), на переконання Великої Палати Верховного Суду, не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як: «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2025 року у справі № 1027/1617/12 (провадження № 61-14414св24) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24), системно аналізуючи положення ЦПК України, дійшла висновку про те, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала / не могла знати про розгляд справи. Разом з тим, згідно з довідкою про причини повернення/досилання конверт з судовою повісткою, направлений на адресу ОСОБА_1, повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 68), тлумачення пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про те, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. … Апеляційна скарга на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2021 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подана до апеляційного суду 04 вересня 2024 року, тобто після спливу одного року з дня ухвалення судового рішення. Отже, вказані обставини є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску такого строку».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2025 року у справі № 361/8988/14-ц (провадження № 61-2189св22) вказано, що «Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18, системно аналізуючи положення ЦПК України, дійшла висновку про те, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала/не могла знати про розгляд справи. … У матеріалах справи наявні поштові конверти, в яких направлялася судова кореспонденція ОСОБА_2 за адресою; АДРЕСА_1, і які повернулися до суду першої інстанції з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування. За таких обставин, ОСОБА_2 не є особою, не повідомленою про розгляд справи у розумінні пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України. Апеляційна скарга на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року подана до апеляційного суду 13 грудня 2021 року, тобто після спливу одного року з дня ухвалення судового рішення. Отже, вказані обставини є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску такого строку».
У справі, що переглядається:
звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення в грудні 2024 року відповідач посилався на те, що з повним текстом заочного рішення суду його представник - адвокат Борщенко В. В. ознайомилася лише 08 листопада 2024 року;
відмовляючи в поновленні строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи заяву без розгляду суди виходили з того, що на адресу відповідача заочне рішення надсилалося 14 вересня 2020 року рекомендованим листом, зазначено, 23 жовтня 2020 року, як день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про повернення відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 80, 86-87). Отже, день вручення заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2024 року відповідачу є 23 жовтня 2020 року;
суди встановили, що факт реєстрації відповідача за адресою, на яку направлялася судова кореспонденція останнім не заперечується, крім того така ж адреса зазначається в заяві про перегляд заочного рішення та апеляційній скарзі. У поданій заяві заявник та його представник не зазначили жодної поважної причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а також не навели обставин, які б об`єктивно перешкоджали відповідачу отримувати судову кореспонденцію за адресою місця реєстрації, що свідчить про відсутність підстав для поновлення процесуального строку;
за таких обставин встановивши, що причини пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення не є поважними, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в їх поновленні та залишенні заяви про перегляд заочного рішення без розгляду.
Аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 686/25147/21 (провадження № 61-1577св25).
Посилання позивача на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки фактичні обставини справи у цій справі та фактичні обставини у постановах, на які посилається заявник, є різними.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення відповідачем норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Оскільки оскаржені судові рішення підлягають залишенню без змін, то підстав для здійснення нового розподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником Борщенко Владленою Валеріївною , залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко