КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 757/4575/26-п Апеляційне провадження № 33/824/1811/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Соловйов О.Л. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення №Ц/КB/28982/365/П/ПТ від 05.01.2026, при проведенні позапланового заходу державного нагляду (контролю) Державне підприємство «Укрвакцина «МОЗ України» було встановлено, що у порушення вимог ч.1 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в.о. директора Державного підприємства «Укрвакцина «МОЗ України» ОСОБА_1 не дотримано обов?язку щодо оплати праці працівникам (строків виплати). Таким чином, станом на 26.12.2025 Державне підприємство «Укрвакцина «МОЗ України» має заборгованість із виплати заробітної плати на загальну суму 4 024 782, 46 грн., а саме: працюючим працівникам (54 особи) у сумі 3 927 468,89 грн., за період з 01.09.2025 по 17.12.2025; звільненим працівникам (1 особа) у сумі 97 313,57 грн, за період з 01.09.2025 по 04.12.2025. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 41 КУпАП. 
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2026  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 41 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 510 (п`ятсот десять),00 грн. 
Не погоджуючись із вказаною постановою,   ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову першої інстанції та ухвалити нову, якою закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового та необґрунтованого висновку про те, що скаржник був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився. Зазначене не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у визначений день і час ОСОБА_1 особисто прибув до приміщення суду, повідомив про свою явку секретаря судового засідання та помічника судді. Факт його прибуття підтверджується записом у журналі реєстрації відвідувачів суду.
Зазначає, що після очікування його було запрошено до службового кабінету, де працівники суду повідомили, що суддя не має можливості розглянути справу та заслухати його пояснення, у зв`язку з чим йому було запропоновано залишити письмові пояснення разом із доказами та очікувати подальших повідомлень. Виконуючи зазначені вказівки, ОСОБА_1 подав письмові пояснення та докази, одночасно наголосивши на тому, що він не визнає інкриміноване правопорушення та має намір брати участь у розгляді справи з метою захисту своїх прав та законних інтересів.
Скаржник наголошує на тому, що у постанові суд першої інстанції безпідставно зазначив про його неявку, що свідчить про викладення недостовірних відомостей та є істотним порушенням його права на захист і на участь у розгляді справи. Фактично суд розглянув справу без належного дослідження позиції ОСОБА_1 , що суперечить основним засадам адміністративного провадження.
Крім того, судом було повністю проігноровано подані письмові пояснення та докази, які спростовують наявність у його діях складу адміністративного правопорушення. У постанові відсутні будь-які відомості про дослідження цих доказів, їх оцінку або мотиви їх відхилення, що прямо суперечить вимогам законодавства. Натомість суд обмежився формальним посиланням лише на матеріали, надані органом контролю, що свідчить про однобічність та неповноту судового розгляду.
Окрім процесуальних порушень, суд не врахував і обставини, що виключають вину ОСОБА_1 . На момент складання протоколу заборгованість із виплати заробітної плати виникла внаслідок об`єктивних фінансових труднощів підприємства, які існували ще до призначення останнього на посаду виконуючого обов`язки керівника. Після вступу на посаду він отримав підприємство у вкрай складному фінансовому стані, з відсутністю достатніх коштів для забезпечення навіть поточних виплат, що підтверджується банківськими документами.
В своїх доводах ОСОБА_1 , зазначає, що ним вживалися всі можливі заходи для стабілізації фінансового стану підприємства, забезпечення його безперервної діяльності та поступового погашення заборгованості, зокрема здійснювалися виплати працівникам у межах наявних фінансових ресурсів, проводилась робота щодо залучення нових контрагентів та джерел фінансування. Вказані обставини свідчать про відсутність умислу або необережності у його діях, а також про відсутність об`єктивної можливості своєчасного виконання відповідних зобов`язань.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КпАП України.
Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 ст. 41 КУпАП передбачено відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплату їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.
Отже, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП є посадові особи підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу ДП «Укрвакцина «МОЗ України» від 11.08.2025 № 62-О на ОСОБА_1 з 12.08.2025 покладено виконання обов`язків директора підприємства.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № Ц/КВ/28982/365/П/ПТ від 05.01.2026, під час проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці встановлено наявність заборгованості ДП «Укрвакцина «МОЗ України» із виплати заробітної плати працівникам у загальному розмірі 4 024 782,46 грн.
Вказана заборгованість, за даними матеріалів справи, утворилася за період з вересня по грудень 2025 року та стосувалася як працюючих, так і звільнених працівників підприємства.
При цьому матеріали справи свідчать про те, що після надходження коштів у січні 2026 року заборгованість із виплати заробітної плати була погашена у повному обсязі.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП необхідним є встановлення не лише факту наявності заборгованості із виплати заробітної плати, а й наявності вини конкретної посадової особи у допущенні такого порушення.
Таким чином, апеляційний суд враховує доводи апелянта та додані до апеляційної скарги письмові пояснення і документи, з яких убачається, що заборгованість із виплати заробітної плати виникла внаслідок об`єктивної нестачі обігових коштів підприємства, спричиненої складним фінансовим становищем ДП «Укрвакцина «МОЗ України» в умовах воєнного стану.
Як убачається з наданих документів, підприємство здійснює діяльність, пов`язану із зберіганням та транспортуванням лікарських засобів, медичних виробів та вакцин, що потребувало забезпечення безперебійного функціонування складських приміщень, холодильного обладнання, альтернативних джерел електроживлення та логістичних процесів в умовах систематичних відключень електроенергії та нестабільної економічної ситуації в державі.
Кошти, які надходили на рахунки підприємства у період з вересня по грудень 2025 року, були недостатніми для повного та своєчасного погашення фонду оплати праці, розмір якого разом із обов`язковими платежами щомісячно становив близько 2,5 млн грн. При цьому наявні фінансові ресурси спрямовувалися, зокрема, на забезпечення збереження лікарських засобів та вакцин, оплату електроенергії, логістичних послуг, обов`язкових податків та виплат працівникам при звільненні.
Апеляційний суд бере до уваги, що вказані витрати були безпосередньо пов`язані із забезпеченням безперервної діяльності підприємства та недопущенням псування лікарських засобів і медичних виробів, що могли спричинити значні збитки та негативні наслідки для забезпечення населення медичною продукцією.
З наданих платіжних документів убачається, що після надходження у січні 2026 року достатнього обсягу грошових коштів заборгованість із виплати заробітної плати перед працівниками була погашена у повному обсязі у найкоротший строк, що свідчить про відсутність умислу на невиплату заробітної плати та підтверджує вжиття керівником підприємства заходів щодо усунення порушення.
Також апеляційний суд враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що саме дії чи бездіяльність ОСОБА_1 стали безпосередньою причиною виникнення заборгованості із виплати заробітної плати.
За таких обставин суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2026 року скасувати, ухвалити нову, якою закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду