ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м.Дніпро Справа № 904/510/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Кощеєв І.М., Чус О.В.
при секретарі судового засідання Новіковій Д.О.

Представники сторін: 
прокурор: Масенко Артем Олександрович (в залі суду) - прокурор- посвідчення № 081882 від 18.08.2025р.
від відповідача: Переверзев Іван Вікторович (в залі суду) - представник ПрАТ “Сердюк-Буд” адвокат - посвідчення №2210 ВІД 15.05.2012Р.
інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства “Сердюк-Буд” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі № 904/510/25 (суддя Дичко В.О.)
за позовом керівника Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Богдана Хмельницького, буд. 21) в інтересах держави в особі
позивача 1: Верхньодніпровської міської ради (51600, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ, просп. Шевченка, буд. 21, код ЄДРПОУ 04052595),
позивача 2: Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Верхньодніпровської міської ради (51600, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м.Верхньодніпровськ, просп. Шевченка, буд. 21, код ЄДРПОУ 43957230)
до відповідача: Приватного підприємства “Сердюк-Буд” (51830, Дніпропетровська область, Петриківський район, с. Лобойківка, вул. Берегова, буд. 78, код ЄДРПОУ 41147878)
про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 11.11.2024 до договору підряду № 37 від 12.08.2024 та стягнення 59 780,99 гривень

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Керівник Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Верхньодніпровської міської ради та Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Верхньодніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Сердюк-Буд» про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 11.11.2024 до договору підряду № 37 від 12.08.2024, укладеного між Управлінням житлово-комунального господарства та капітального будівництва Верхньодніпровської міської ради та Приватним підприємством «Сердюк-Буд», а також стягнення з Приватного підприємства «Сердюк-Буд» на користь Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Верхньодніпровської міської ради пені в сумі 59 780,99 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткова угода № 1 від 11.11.2024 до договору підряду № 37 від 12.08.2024 укладена за відсутності належного документального підтвердження об`єктивних обставин для продовження строку виконання робіт, що суперечить вимогам пункту 4 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», тому наявні підстави для визнання її недійсною та стягнення з відповідача пені за порушення строку виконання зобов`язань.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 позов задоволено частково. Визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 11.11.2024 до договору підряду № 37 від 12.08.2024, укладеного між Управлінням житлово-комунального господарства та капітального будівництва Верхньодніпровської міської ради та Приватним підприємством «Сердюк-Буд». Стягнуто з Приватного підприємства «Сердюк-Буд» на користь Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Верхньодніпровської міської ради пеню в сумі 56 516,15 грн. У задоволенні решти позовної заяви відмовлено. Стягнуто з Приватного підприємства «Сердюк-Буд» на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у сумі 4 580,21 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що договір підряду № 37 від 12.08.2024 укладений за результатами проведення відкритих торгів, тому на спірні правовідносини розповсюджуються приписи Закону України «Про публічні закупівлі». Суд встановив, що згідно з пунктом 2.1 Договору підрядник мав завершити виконання робіт протягом 3 місяців з дня початку виконання робіт, тобто до 13.11.2024. Додатковою угодою № 1 від 11.11.2024 сторони продовжили строк виконання робіт до 25.12.2024. Суд першої інстанції дійшов висновку, що на дату укладання додаткової угоди № 1 не було документально підтверджених об`єктивних обставин, за які відповідач не відповідав, що зумовило б необхідність та правомірність укладання вказаної додаткової угоди. Зокрема, суд зазначив, що згідно з листом АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» від 07.04.2025 у період з 01.10.2024 до 30.11.2024 на території виробничих приміщень субпідрядника зафіксовано лише два відключення електричної енергії (11.11.2024 та 24.11.2024), що суттєво відрізняється від інформації, наведеної у довідці ТОВ «Стратегія розвитку 23» про орієнтовно 180 годин відсутності електроживлення. Крім того, суд встановив, що договір із субпідрядником ТОВ «Сердюк та Сердюк» укладено лише 18.10.2024, тобто в місяці, коли відповідні панелі вже мали бути встановлені згідно з календарним графіком, а в самому договорі не зазначено строк виготовлення та монтажу скляних панелей. Суд також врахував правовий висновок Верховного Суду у справі № 916/3577/21 про те, що підписуючи договір з визначеними строками, відповідач повинен був усвідомлювати його умови та об`єктивно оцінити можливість виконання зобов`язання. Щодо пені суд здійснив перерахунок, виходячи зі зменшеної договірної ціни 4 653 522,56 грн (з урахуванням додаткової угоди № 2 від 18.12.2024), та стягнув пеню в сумі 56 516,15 грн за період з 14.11.2024 до 17.12.2024.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду, через систему "Електронний суд", Приватне підприємство «Сердюк-Буд» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт зазначає, що підрядні роботи за договором виконані відповідачем у повному обсязі, що не оспорюється прокурором та підтверджується наявними у справі доказами. Єдиною претензією прокурора є те, що роботи були виконані із запізненням на один місяць. При цьому відповідач діяв добросовісно, його поведінка не була суперечливою, а позивачам не спричинено жодної шкоди, не завдано збитків та не порушено жодних їх інтересів.
Щодо обставин, які передували укладенню договору, Приватне підприємство “Сердюк-Буд” звертає увагу, що пунктом 4.4 Розділу І тендерної документації до закупівлі (ідентифікатор UA-2024-07-24-006507-a) було визначено граничний термін виконання підрядних робіт до 20.12.2024. Хоча в договорі існує умова про виконання робіт протягом 3 місяців з моменту підписання, без дати підписання договору неможливо було визначити на стадії тендерної процедури граничну дату завершення робіт. Замовником же було визначено конкретну граничну дату бажаного завершення робіт - 20.12.2024. Тому стверджувати про те, що скаржник діяв несумлінно або усвідомлював, що не впорається з обсягом робіт протягом певного строку, підстав немає.
Відповідач наголошує на відсутності негативних наслідків та шкоди інтересам територіальної громади у зв`язку із затримкою завершення робіт з реконструкції меморіалу. Зокрема, меморіал продовжує виконувати свою основну функцію, доступ громади до вже існуючих елементів не обмежувався. Продовження строків реконструкції не призвело до збільшення вартості робіт - навпаки, згідно з додатковою угодою № 2 від 18.12.2024 сума договору зменшилася на 268 826,62 грн. Кошти не були витрачені понад затверджений обсяг, жодних додаткових фінансових навантажень на бюджет не настало. Жодних скарг чи офіційних звернень зі сторони членів громади у зв`язку із відтермінуванням завершення робіт не надходило. Продовження строків було здійснене на підставі додаткової угоди № 1 від 11.11.2024, що відповідає вимогам чинного законодавства, жодних порушень процедури або нецільового використання коштів зафіксовано не було.
Приватне підприємство “Сердюк-Буд” зазначає, що фактично йдеться лише про п`ять додаткових днів порівняно з граничною датою, визначеною замовником у тендерній документації (20.12.2024), оскільки додатковою угодою № 1 строк продовжено до 25.12.2024. Така різниця є вкрай невеликою і підтверджує, що відтермінування робіт є мінімальним і пропорційним викликам, що виникли, насамперед масовим відключенням електроенергії.
Щодо продовження строку виконання робіт на один місяць відповідач вказує, що таке продовження є незначною зміною загальної тривалості будівельного процесу. Один місяць є порівняно коротким строком та не чинить суттєвого впливу на загальний план реалізації. Продовження не потребувало укладення нового договору чи збільшення кошторису, відбулося в межах чинного договору та затвердженого бюджету. Термін був подовжений через реально існуючі обставини — уповільнення виробництва гартованого скла під час віялових відключень електроенергії. У будівельній сфері виникнення незапланованих зупинок через погодні умови, форс-мажорні обставини, перебої в постачанні ресурсів є поширеним явищем, а подовження строку на місяць за таких умов вважається мінімальним відхиленням. Продовження дозволило дотримуватися якісних норм і технологій при виготовленні та встановленні гартованого скла, уникнути можливих недоробок чи ризиків зниження стандартів безпеки. Апелянт вважає, що за результатами проведення спірних будівельних робіт у розумні строки було досягнуто фактичної мети публічної закупівлі, а сторонами під час укладення додаткової угоди № 1 не було порушено вимог Закону України «Про публічні закупівлі», тому відсутні підстави для визнання її недійсною.
Апелянт стверджує про відсутність порушеного права, посилаючись на статті 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 2, 4 Господарського процесуального кодексу України та рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004. Зазначає, що прокурором не доведено, які саме інтереси держави порушені відповідачем та не обґрунтовано, які інтереси держави будуть поновлені у випадку задоволення позову, адже роботи фактично виконані, збитки у територіальної громади міста Верхньодніпровськ внаслідок дій/бездіяльності відповідача відсутні. На думку апелянта, метою позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди є стягнення штрафних санкцій, що по суті є намаганням необґрунтовано збагатитись за рахунок учасника тендерної закупівлі.
Приватне підприємство “Сердюк-Буд” вказує, що господарський суд проігнорував можливість зменшити розмір неустойки, передбачену статтею 233 Господарського кодексу України та статтею 551 Цивільного кодексу України. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17, апелянт зазначає, що зменшення розміру штрафних санкцій є дискреційними повноваженнями суду, а відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення неустойки за власною ініціативою суду. Апелянт також посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де зазначено про компенсаторний характер цивільно-правової відповідальності, та на постанову Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21 щодо необхідності забезпечення балансу інтересів сторін при вирішенні питання про зменшення неустойки. Апелянт вважає, що нарахована та заявлена прокурором неустойка є занадто великою та надмірно обтяжливою для відповідача, оскільки ані прокурором, ані позивачами не надано будь-яких доказів завдання збитків внаслідок ймовірного порушення відповідачем зобов`язань, проте господарський суд залишив ці аргументи поза увагою.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Жовтоводська окружна прокуратура Дніпропетровської області не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Верхньодніпровська міська рада не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Верхньодніпровської міської ради не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Чус О.В., судді Кощеєв І.М. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.08.2025р. апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до апеляційного суду належних доказів доплати судового збору у сумі 396,88 грн. 
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.08.2025р. відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства “Сердюк-Буд” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі № 904/510/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 14.04.2026 об 10:00 годин.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2026 сторонам доведено до відома що розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства “Сердюк-Буд” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі № 904/510/25 відбудеться в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду зал судового засіданні №511.
10.04.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Жовтоводської окружної прокуратури надійшли пояснення по справі.
13.04.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Приватного підприємства “Сердюк-Буд” надійшли додаткові пояснення по справі.
В судове засідання 09.03.2026 з`явився прокурор, та представник ПрАТ “Сердюк-Буд”, інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином.
Під час проведення судового засідання на території міста Дніпро сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів висновує про відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та розгляду справи у визначений час.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (п.51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно з усталеною судовою практикою та позицією ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В свою чергу, варто наголосити на тому, що визначення пріоритету на користь неучасті в судовому засіданні у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника, не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для відкладення судового засідання.
До того ж, обставин, що ускладнювали б вирішення відповідного спору за наявними матеріалами судом не встановлено.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника позивача.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів виснує, що судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
14.04.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: за результатами проведення відкритих торгів з особливостями (ідентифікатор UA-2024-07-24-006507-a) 12.08.2024 між Управлінням житлово-комунального господарства та капітального будівництва Верхньодніпровської міської ради (замовник) та Приватним підприємством «Сердюк-Буд» (підрядник) укладено договір підряду № 37 на виконання робіт «Реконструкція об`єкта благоустрою «Дошка пошани» під Меморіал на честь загиблих захисників та захисниць України»; згідно з пунктом 2.1 Договору підрядник мав розпочати виконання робіт з наступного дня від дати підписання договору та завершити виконання протягом 3 місяців з дня початку виконання робіт, тобто до 13.11.2024; договірна ціна робіт згідно з пунктом 3.1 Договору становила 4 922 349,18 грн (з ПДВ); 11.11.2024 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору, якою строк виконання робіт продовжено до 25.12.2024; 27.11.2024 між сторонами підписані довідка про вартість виконаних будівельних робіт за формою № КБ-3 та акт № 0511 приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в за листопад 2024 року на загальну суму 3 634 556,74 грн (із ПДВ); 18.12.2024 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до Договору, якою договірну ціну зменшено до 4 653 522,56 грн (з ПДВ); 18.12.2024 між сторонами підписані довідка про вартість виконаних будівельних робіт за формою № КБ-3 та акт № 0512 приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в за грудень 2024 року на загальну суму 1 018 965,82 грн (із ПДВ); замовник сплатив відповідачу за виконані роботи грошові кошти на загальну суму 4 653 522,56 грн; роботи за Договором виконані відповідачем у повному обсязі; керівник Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Верхньодніпровської міської ради та Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Верхньодніпровської міської ради, дотримавшись передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання певних наслідків, у разі задоволення позовних вимог указати в рішенні суду, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони (сторін) та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Таким чином, для визнання правочину недійсним необхідно довести, що такий правочин саме в момент його укладання суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Договір, додаткова угода № 1 до якого є предметом судового розгляду в даній справі, укладений за результатами проведення відкритих торгів, з огляду на що на спірні правовідносини розповсюджуються приписи Закону України «Про публічні закупівлі», який визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.
Відповідно до пунктів 5,6 частини 2 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній скарзі, в тому числі, мають бути зазначені:
5) у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо);
6) нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції;
Колегія суддів відхиляє помилкові доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … ПП «Сердюк-буд» виконало роботи за договором в повному обсязі, що не оспорюється прокурором та підтверджується наявними у справі доказами.
Єдиною претензією прокурора є те, що роботи були виконані з запізненням на один місяць.
Звертаємо увагу апеляційного суду на відсутність негативних наслідків та шкоди інтересам територіальної громади у зв`язку із «затримкою» завершення робіт з реконструкції меморіалу загиблих воїнів, а саме:
1. Меморіал продовжує виконувати свою основну функцію
• навіть за умови тимчасового продовження строків виконання будівельних робіт, меморіальний комплекс як місце вшанування пам`яті загиблих воїнів не втрачає свого суспільно значущого призначення.
• відтермінування введення в експлуатацію оновлених (реконструйованих) частин комплексу не блокує доступ громади до вже існуючих елементів меморіалу.
2. Відсутність додаткових витрат або збитків для бюджету
• продовження строків реконструкції не призвело до збільшення вартості робіт: більше того - сума договору зменшилася. Так, згідно з додатковою угодою №2 від 18.12.2024 (є в матеріалах справи) у зв`язку із внесення змін до проектно- кошторисної документації та наданими Виконавцем підтверджуючими документами, а саме - Довідка про вартість виконаних робіт та витрат (форма №КБ-3), Акт приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), Акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця (форма КБ2в), Дефектний акт, Розрахунок загальновиробничих витрат до Акту КБ-2в №0512 та Підсумкова відомості ресурсів, сторони договору №37 від 12.08.2024 зменшили суму договору на 268 826,62 грн.
• кошти, виділені на реконструкцію, не були витрачені понад затверджений обсяг, а відтак жодних додаткових фінансових навантажень на бюджет чи негативних наслідків для громади не настало.
3. Відсутність порушення прав та інтересів громадян
• жодних скарг чи офіційних звернень зі сторони членів громади чи інших
зацікавлених осіб у зв`язку із відтермінуванням завершення робіт немає.
• затримка будівельного процесу не обмежила прав мешканців на користування об`єктами соціальної інфраструктури, оскільки меморіальний комплекс не є об`єктом життєзабезпечення (не впливає на постачання тепла, води, електроенергії тощо).
4. Додержання вимог законодавства та умов договору
• продовження строків виконання робіт було здійснене на підставі Додаткової угоди № 1 від 11.11.2024 до Договору № 37 від 12.08.2024, що відповідає вимогам чинного законодавства і не суперечить умовам фінансування.
• жодних порушень процедури або нецільового використання коштів зафіксовано не було, тому немає ознак шкоди інтересам територіальної громади.
5. Публічний інтерес щодо гідного вшанування пам`яті
• головним призначенням реконструкції є покращення та оновлення меморіалу, аби належним чином вшановувати загиблих героїв. Незначне перенесення строків ніяк не спотворює мети проєкту чи пам`яті, яку він увічнює.
• ризику зниження суспільної значущості чи посягання на права громади не встановлено.
• із самої тендерної документації (ще до укладення Договору №37 від 12.08.2024) Замовник заздалегідь передбачив граничну, конкретну дату бажаного завершення робіт - 20.12.2024 року.
• отже, йдеться фактично про п`ять додаткових днів (до 25.12.2024, як закріплено в Додатковій угоді № 1). Така різниця є вкрай невеликою і, з урахуванням усіх об`єктивних обставин, підтверджує, що відтермінування робіт справді є мінімальним і пропорційним викликам, що виникли (насамперед масовим відключенням електроенергії).
Щодо продовження строку виконання робіт всього на один місяць.
Продовження строку виконання робіт лише на один місяць є незначною зміною загальної тривалості будівельного процесу з огляду на такі обставини:
1. Співвідношення строку перенесення та загальної тривалості робіт
• якщо взяти до уваги, що будівельно-монтажні та оздоблювальні роботи над меморіалом (з урахуванням підготовчих стадій, розробки проектної документації та завершальних технічних операцій) зазвичай тривають декілька місяців, то один місяць є порівняно коротким та не чинить суттєвого впливу на загальний план реалізації.
2. Відсутність значних додаткових витрат чи переукладання договорів
• продовження на один місяць не потребувало укладення нового договору чи збільшення кошторису; воно відбулося в межах чинного договору та затвердженого бюджету.
• подібні незначні коригування строків під час будівництва часто застосовуються, якщо виникають технічні або організаційні затримки, і не свідчать про системну проблему з реалізацією проєкту.
3. Відсутність впливу на громадські інтереси
• з точки зору функціонування меморіалу, затримка на місяць не перешкоджає громадянам у вшануванні пам`яті загиблих воїнів: доступ до наявних частин меморіалу, які вже перебувають в експлуатації, не обмежується.
• зміни у графіку робіт, розтягнуті лише на один місяць, не створюють жодного навантаження на інфраструктуру чи соціальну сферу громади.
4. Причинно-наслідковий зв`язок з об`єктивними обставинами
• термін у один місяць був подовжений через реально існуючі обставини: уповільнення виробництва гартованого скла під час віялових відключень електроенергії.
• за умови зваженого планування робіт та технічних процесів, місячна затримка стала достатньою, аби компенсувати відставання від первісного графіка, й не перетворилася на тривале і невизначене “відтермінування”.
5. Практика будівництва та реконструкцій
• у будівельній сфері виникнення незапланованих зупинок чи пауз (через погодні умови, форс-мажорні обставини, перебої в постачанні ресурсів) є поширеним явищем. Подовження строку загалом на місяць за таких умов вважається мінімальним відхиленням від первинного плану.
• суттєвими затримками зазвичай визнаються ті, які перевищують декілька місяців або взагалі ставлять під загрозу реалізацію проєкту у встановлений бюджет.
6. Недопущення погіршення якості робіт
• продовження на один місяць водночас дозволило відповідачу дотримуватися якісних норм і технологій при виготовленні та встановленні гартованого скла, не підганяти роботу в авральному порядку.
• короткострокове перенесення допомогло уникнути можливих недоробок чи ризиків зниження стандартів безпеки й якості меморіального комплексу.
Отже, скільки продовження строку становить усього один місяць, воно є незначним і не створило жодних негативних наслідків для громади чи для реалізації проєкту. Такий строк дозволяє покрити необхідний період, упродовж якого субпідрядник міг усунути затримку, спричинену об`єктивними факторами (відключеннями електроенергії), залишаючись при цьому в межах розумних та пропорційних термінів будівництва.
За таких обставин, слід дійти висновку, що за результатами проведення спірних будівельних робіт у розумні строки було досягнуто фактичної мети публічної закупівлі.
З матеріалів цієї справи вбачається, що продовження строку дії договору лише на один місяць було спрямовано на досягнення мети договору в найкоротші терміни і належним чином. А отже, сторонами договору під час укладення додаткової угод №1 не було порушено вимог Закону України «Про публічні закупівлі». За таких обставин, відсутні встановлені законом підстави для визнання недійсною додаткової угоди №1 від 11.11.2024….» як такі, що носять характер оціночних суджень, оскільки не містять в собі викладення фактичних даних, які б могли бути перевірені судом апеляційної інстанції на предмет їх відповідності фактичним обставинам справи. 
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (статті 13, 74 ГПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 73 ГПК України).
Твердження апелянта про те, що : « … За змістом статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У розумінні закону, суб?єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у частині 2 статті 15 ЦК України.
У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно- смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов? язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.
При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 76 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).
Тобто вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Відповідно до частини 2 статті 45 ГПК України, позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.
У даному випадку прокурором не доведено, які саме інтереси держави порушені відповідачем та не обґрунтовано, які саме інтереси держави будуть поновлені у випадку задоволення цього позову. Адже, роботи відповідачем фактично виконані, збитки у територіальної громади міста Верхньодніпровськ внаслідок дій/бездіяльності відповідача відсутні.
З матеріалів справи вбачається, що метою позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди є стягнення з відповідача штрафних санкцій у цьому спорі, що по суті є намаганням необґрунтовано збагатитись за рахунок учасника тендерної закупівлі…» відхиляються як такі, що спростовані встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами справи в частині того, що : « … на дату укладання додаткової угоди № 1 від 11.11.2024 не було документально підтверджених об`єктивних обставин, за які Приватне підприємство «Сердюк-Буд» не відповідало, що зумовило би необхідність та правомірність укладання вказаної додаткової угоди до договору підряду № 37 від 12.08.2024, суд дійшов висновку, що сторони Договору внесли до нього зміни шляхом укладання оспорюваної додаткової угоди безпідставно, у зв`язку з чим додаткова угода № 1 від 11.11.2024 укладена всупереч приписам п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», тому позовна вимога про визнання недійсною оспорюваної додаткової угоди є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню…».
Доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для зменшення неустойки в порядку статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України відхиляються колегією суддів з огляду на наступне:
Відповідно до статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Штрафними санкціями, відповідно до частини першої статті 230 ГК, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до статті 233 ГК, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Відповідно до частин 1, пунктів 4-6 частини 3, частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України:
1. У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.
3. Відзив повинен містити:
4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується;
5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права;
6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання;
Колегія суддів зауважує, що , звертаючись до суду першої інстанції з відповідним клопотанням про зменшення пені, апелянт в своєму відзиві на позовну заяву не навів посилань на докази, які б надали суду першої інстанції вирішити питання можливості зменшення заявленої до стягнення прокурором пені.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
Враховуючи вищевикладене, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку залишити без задоволення апеляційну скаргу Приватного підприємства “Сердюк-Буд”, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі № 904/510/25, відповідно, залишити без змін.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 7 267,20 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Сердюк-Буд” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі № 904/510/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 у справі № 904/510/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 7 267,20 грн. покласти на Приватне підприємство “Сердюк-Буд”.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови суддями Дарміним М.О. та Чус О.В. підписано 14.05.2026, суддею Кощеєвим І.М., у зв`язку з перебуванням у відпустці, ______________.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус