ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

Справа № 483/1090/25
Провадження № 1-кп/483/73/2026
В И Р О К
Іменем України
08 травня 2026 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: 
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_4 , 
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Очакова в режимі відеоконференції з використанням прокурором та захисником комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025152100000081 від 09 червня 2025 року, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, з повною загальною середньою освітою, проходить військову службу на посаді навідника гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , військове звання «старшийсолдат», зараз прикомандирований до військової частини НОМЕР_2 , раніше не судимий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 на виконання Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» та у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, 25 лютого 2022 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією на період воєнного стану, для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 . В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 387 від 27 грудня 2024 року (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду навідника гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення. Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відтак, з 25 лютого 2022 року тобто з моменту відправлення ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_1 до військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця – особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку – проходження військової служби. Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Проходячи військову службу, старший солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 4, 6, 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, старший солдат ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи. 
Так, 08 червня 2025 року, приблизно о 09-10 годині (більш точний час встановити не виявилось можливим), ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 знаходились в приміщенні гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_3 , де спільно вживали спиртні напої та спілкувались, періодично виходячи на вулицю, щоб покурити. В цей самий день, тобто 08 червня 2025 року, приблизно о 12 год. 30 хв. (більш точний час встановити не виявилось можливим), всі вищевказані особи вийшли з приміщення будівлі гуртожитку на вулицю, присіли на секційну лаву, розташовану з фасадної сторони будівлі, де курили цигарки та спілкувались між собою. При цьому, ОСОБА_5 сів з правого боку від потерпілого ОСОБА_8 . Під час спілкування, на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_8 відбувся словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки в тому числі і у вигляді умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинить смерть потерпілого та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 підвівся з лави, зайнявши позицію обличчям до потерпілого ОСОБА_8 , який продовжував сидіти на секційній лаві, спираючись спиною на дерев`яну, оздоблену зсередини м`яким елементом спинку, та долонею своєї лівої руки, умисно, з достатньою силою наніс один удар в область ділянки верхньої губи справа та правої носо-губної складки потерпілого ОСОБА_8 . Внаслідок даного умисного удару в область обличчя потерпілого ОСОБА_8 , відбулось одноразове, сильне, «швидке», надмірне перерозгинання шийного відділу хребетного стовпа (хлистоподібне ушкодження), що призвело до утворення пошкодження судин основи півкуль головного мозку з наступним корововиливом під м`які мозкові оболонки мозку. В подальшому, ОСОБА_5 покинув місце події, а потерпілий ОСОБА_8 знепритомнів та перестав подавати ознаки життя. Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді поширеного базального субарахноідального крововиливу півкуль головного мозку, що ускладнилось набряком та набуханням речовини головного мозку. Дані тілесні ушкодження могли з`явитись незадовго до настання смерті, мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень, що спричинили смерть потерпілого і знаходяться в прямому зв`язку із настанням смерті. 
Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він будучи військовослужбовцем та перебуваючи на посаді навідника гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , 08 червня 2025 року приблизно о 12 год. 30 хв. (більш точний час встановити не виявилось можливим), знаходячись з фасадної сторони будівлі гуртожитку по АДРЕСА_3 , маючи умисел, направлений на спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки в тому числі і у вигляді умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинить смерть потерпілого та бажаючи їх настання, долонею своєї лівої руки, умисно, з достатньою силою наніс один удар в область ділянки верхньої губи справа та правої носо-губної складки потерпілого ОСОБА_8 , тим самим спричинивши останньому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого і знаходяться в прямому зв`язку із настанням смерті, а саме закритої черепно-мозкової травми у вигляді поширеного базального субарахноїдального крововиливу півкуль головного мозку, що ускладнилось набряком та набуханням речовини головного мозку.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованому йому спричиненні потерпілому ОСОБА_8 тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого винним себе визнав та дав показання про те, що дійсно 08 червня 2025 року приблизно о 12 год. 30 хвилин, перебуваючи біля гуртожитку по вул. Миколаївській в с. Парутине під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , який його ображав нецензурною лайкою, долонею своєї лівої руки наніс один ляпас в область обличчя ОСОБА_8 , внаслідок чого останній знепритомнів, йому намагалися надати допомогу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , однак до приїзду швидкої допомоги ОСОБА_8 помер. У скоєному щиро кається, вважає себе виним, однак на покарання передбачене статтею за якою він обвинувачується не заслуговує. З 2022 року перебуває на військовій службі, має державні нагороди та поранення. 
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному повністю підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів.
Так, потерпіла ОСОБА_9 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_8 , в судовому засіданні дала показання про те, що її син ОСОБА_8 працював охоронцем в с.Парутине та проживав в гуртожитку, хронічних захворювань син не мав. 08 червня 2025 року їй стало відомо про смерть сина, про події конфлікту сина з обвинуваченим ОСОБА_5 знає зі слів. Бачила, що у сина були ушкодження, а саме: зміщена щелепа, розбитий ніс та рана на голові. Обвинуваченому ОСОБА_5 вона ніколи не пробачить смерть сина. Через дружину обвинуваченого вона отримала матеріальну допомогу в розмірі 60000 грн.
Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що 08 червня 2025 року, приблизно о 12 год. 30 хв., він, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і ОСОБА_8 вийшли на вулицю посидіти у дворі біля гуртожитку по вул. Миколаївській в с. Парутине. Вони курили та спілкувалися, раптом між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 виник спір, і останій на його думку дав ляпаса ОСОБА_8 , однак моменту ляпасу він не бачив, ОСОБА_8 почав харчати, він зі ОСОБА_6 стали поливати його водою, але він помер. ОСОБА_5 дуже перелякався. Хтось викликав швидку та поліцію.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що подія відбувалась на Троїцю в червні 2025 року, він, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 сиділи на лавці у дворі гуртожитку по вул. Миколаївській в с. Парутине, а ОСОБА_5 стояв навпроти ОСОБА_8 . Він спілкувався з ОСОБА_7 , а ОСОБА_5 з ОСОБА_8 . Він почув, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 виник спір, та побачив, що останній дав ляпаса ОСОБА_8 по обличчю, від якого той опустив голову та в нього з носа пішла кров. Він підійшов до ОСОБА_8 і побачив, що той почав синіти. Пізніше приїхала швидка, яку він викликав, та поліція.
Показання потерпілої та свідків, є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з дослідженими судом письмовими доказами, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. 
Окрім показань потерпілої та свідків, вина обвинуваченого також підтверджується дослідженими в судовому засіданні зібраними в порядку ст.ст. 84-86, 91-93 КПК України, письмовими доказами, а саме: 
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025152100000081від 09 червня 2025 року, відповідно до якого 08 червня 2025 року о 13 год. 32 хв. до ВП № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення про те, що біля будинку АДРЕСА_3 між старшим солдатом в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_5 та громадянином ОСОБА_8 відбулася сварка, в ході якої ОСОБА_5 наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_8 , внаслідок чого останній помер на місці пригоди (том 1 а.п. 163); 
- протоколом огляду місця події від 08 червня 2025 року з таблицею зображень до нього проведеного слідчим ВП № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 відповідно до ст.ст. 104, 105, 106, 234, 237, 223 КПК України, згідно з яким слідчим ОСОБА_10 за участю двох понятих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та спеціалістів ОСОБА_13 і судово-медичного експерта ОСОБА_14 , було проведено огляд відкритої території біля гуртожитку по АДРЕСА_3 та виявлено труп ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в положенні сидячі (том 1 а.п. 168-177); 
- протоколом огляду трупа ОСОБА_8 від 09 червня 2025 року з фототаблицею до нього проведеного заступником начальника СВ ВП № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_15 за участю двох понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в приміщенні МОБ СМЕ м. Миколаєва (том 1 а.п. 178-186);
- висновком експерта № 20250615010001438 від 25 липня 2025 року, проведеного судово-медичним експертом ОСОБА_18 , згідно з яким смерть ОСОБА_8 настала від закритої черепно-мозкової травми у вигляді поширеного базального субарахноїдального крововиливу півкуль головного мозку, що ускладнилось набряком та набуханням речовини головного мозку. Ступінь наявності трупних явищ свідчить про те, що з моменту смерті і до моменту дослідження трупа пройшло не менш ніж 1 доби. При судово-медичному досліджені трупа ОСОБА_8 , виявлені наступні тілесні ушкодження: поширені базальні субарахноїдальні крововиливи півкуль головного мозку; забій та набряк верхньої губи справа; забій, садна, розтріскування шкіри в ділянці правого носо-губного трикутника; розрив (розтріскування) краю правої ніздрі; синець м`яких тканин нижньої щелепи справа; крововилив в області основи правого грудинно-ключично-соскоподібного м`язу. Всі вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 , є прижиттєвими, на що вказують крововиливи в місцях їх утворення, та утворилися від дії тупого твердого предмету. Наявність на голові (обличчі) тілесних пошкоджень, можут вказувати, що поширені базальні субарахноїдальні крововиливи півкуль головного мозку, у ОСОБА_8 , утворились внаслідок травматичного впливу тупого твердого предмету; а відсутність будь-яких ваг розвитку судин основи головного мозку та будь-яких хронічних захворювань судин основи головного мозку, ще більше доказують травматичний механізм утворення даного пошкодження, що підтверджується даними судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів та даними судово-медичного дослідження трупа. Враховуючи вище сказане, механізм утворення поширеного базального субарахноїдального крововиливу півкуль головного мозку ОСОБА_8 , можна уявити наступним чином, - вище вказане пошкодження утворилося внаслідок одноразового, сильного, «швидкого», надмірного перерозгинання шийного відділу хребетного стовпа (хлистоподібне ушкодження); та утворилось від одного сильного удару тупого твердого предмета з обмеженою поверхнею, що контактує, якими могли бути руки, кулаки, долоні. Все це підтверджується місцем прикладання травмуючої сили в ділянці верхньої губи справа та правої носо-губної складці у вигляді забою та набряком м`яких тканин цих ділянок, крововиливом в слизову оболонку верхньої губи справа та численими розтрісківаннямишкіри в ділянці правого носо-губного трикутника; розрив (розтріскування) краю правої ніздрі; та крововиливом в області основи правого грудинно-ключично-соскоподібного м`язу, який міг утворитись внгаслідок надмірного перерозгинання шийного відділу хребетного стовпа, це, ще один доказ на користь травматичного походження вище названого пошкодження. Після одноразового та сильного удару, в ділянку верхньої губи справа та ділянку правої носо-губної складці, настало перерозгинання хребетного стовпа в шийному відділу, внаслідок чого утворились пошкодження судин основу півкуль головного мозку з наступним крововиливом під м`які мозкові оболонки мозку; при чому травмуюча сила була направлена спереду назад та знизу вверх; і потерпілий знаходився в сидячому положені з фіксацією тулуба (спини). Або, потерпілий міг знаходитися в стоячому положені, але все одно з фіксацією тулуба (спини). Характер пошкоджень та наявність мікроскопічних змін в дослідному матеріалі, вказує на те, що вони могли з`явитися незадовго до настання смерті. По ступеню тяжкості ці ушкодження мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень, які спричинили смерть потерпілого і знаходяться в прямому зв`язку з настанням смерті. Синець м`яких тканин нижньої щелепи справа утворився від одного удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути руки (кулак). По ступеню тяжкості ці ушкодження мають ознаки легких тілесних пошкоджень та не перебувають у причинно-слідчому зв`язку з настанням смерті. Маловірогідно, що після наданні потерпілому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, життя ОСОБА_8 могло бути врятоване. Будь яких слідів на тілі ОСОБА_8 , які б свідчили про наявність боротьби, або самооборони – не знайдено. При судово-токсіологічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_8 виявлений етиловий спирт в крові – 2,23 проміле, що свідчить середньому ступеню алкогольного сп`яніння, стосовно живих осіб. Виключається заподіяння тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , як при падінні з висоти власного росту на будь-які предмети без надання тілу прискорення так і при падінні з висоти власного росту з доданням тілу прискорення (том 1 а.п. 191-196);
- лікарським свідоцтвом про смерть № 1438 від 09 червня 2025 року, згідно з яким смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Парутине Миколаївського району Миколаївської області (том 1 а.п. 199);
- постановою про визнання речових доказів від 10 червня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції одяг: футболку темно-синього кольору, з короткими рукавами, на передню частину якої в районі грудної клітини нанесено логотип білого кольору у вигляді літери «Х» з трьома крапками зверху і напис білого кольору «JIRA», а також шорти світло-коричневого кольору «М-ТАС» в якому він перебував 08 червня 2025 року, під час вищевказаних подій, який було поміщено в сейф-пакет KIV7102680 та його визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (том 1 а.п. 200-201);
- протоколами проведення слідчих експериментів від 24 червня 2025 року за участю свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в присутності понятих, згідно з якими свідки показали на місці та пояснили про обставини вчинення кримінального правопорушення очевидцями якого вони стали 08 червня 2025 року приблизно о 12 год. 30 хв., що зафіксовані на технічні засоби фіксації (том 1 а.п. 208-213);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 27 червня 2025 року за участю ОСОБА_5 , його захисника – адвоката ОСОБА_4 , криміналіста ОСОБА_13 , в присутності понятих, під час проведення якого ОСОБА_5 показав та розповів про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, що зафіксовано на відеозапис (том 1 а.п. 220-222).
- свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , що видане 09 червня 2025 року, згідно з яким ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце смерті: Миколаївська область Миколаївський район с. Парутине, про що зроблено актовий запис № 780 (том 1 а.п. 229);
Дослідивши зазначені вище докази і оцінивши їх у сукупності, трактуючи наявні сумніви на користь обвинуваченого відповідно до стандарту доведення поза розумним сумнівом, суд знаходить доведеною вину  ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 121 КК України – як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Вирішуючи питання про вид і міру покарання, що має бути призначене обвинуваченому, суд, відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, враховує, що  ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, визнання вини, щире каяття у вчиненому, надання матеріальної допомоги потерпілій, як обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання покарання.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, враховуючи думку потерпілої, а також, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, суд приходить до висновку, що мета кари – виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального судочинства – не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України. 
Разом з тим, підстав для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, про що заявив захисник, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та положення ст. 69 КК України, – немає. 
Також суд враховує, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, а також для попередження вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами. 
Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції Україникожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.
Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість – одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, і на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.
Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На думку суду, призначення такого виду покарання як позбавлення волі забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку вимог ст. 100 КПК України. 
Судових витрат немає.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 слід відраховувати з моменту приведення вироку до виконання. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 строк перебування його під вартою під час затримання, в порядку ст. 208 КПК України, з 09 червня 2025 року по 11 червня 2025 року, з розрахунку один день затримання за один день позбавлення волі.
Оскільки на час ухвалення вироку ризики, які були враховані при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме з 22 год. до 06 год. наступної доби, не відпали, а також того, що суд знайшов доведеною його вину у вчиненні тяжкого злочину, та не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу на менш обтяжливий, суд вважає за необхідне обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби до набрання цим вироком законної сили залишити без змін. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років. 

Запобіжний захід, обраний  ОСОБА_5 , у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме з 22 год. до 06 год. наступної доби, до набрання вироком суду законної сили – залишити без змін.

Строк відбуття покарання  ОСОБА_5  відраховувати з моменту приведення вироку до виконання. 

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому  ОСОБА_5  зарахувати у строк відбування покарання строк перебування його під вартою під час затримання в порядку ст. 208 КПК України з 09 червня 2025 року по 11 червня 2025 року, з розрахунку один день затримання за один день позбавлення волі.

Речові докази у кримінальному провадженні: 
- шорти, труси та сорочку, які упаковані до спец пакету PSP 3100570; 
- зрізи нігтьових пластин з правової та лівої рук трупа ОСОБА_8 поміщені в паперовий конверт, опломбований пломбою NPU-0307910, які передані відповідно до квитанції від 12 червня 2025 року на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, – знищити.

Речові докази у кримінальному провадженні: 
- футболку темно-синього кольору, з короткими рукавами, на передню частину якої в районі грудної клітини нанесено логотип білого кольору у вигляді літери «Х» з трьома крапками зверху і напис білого кольору «JIRA»;
- шорти світло-коричневого кольору «М-ТАС», які упаковані до сейф-пакету НП України KIV7102680 та передані відповідно до квитанції порядковий номер 67 на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, – знищити.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк – з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: