П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року м. Київ

Справа № 761/12110/25
Провадження: № 22-ц/824/9618/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2026 року, постановлену під головуванням судді Левицької Т. В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Ліцею № 49 Шевченківського району м. Києва, Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення заробітної плати на час вимушеного відсторонення від роботи та відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про захист своїх прав та законних інтересів.
В подальшому, 04 серпня 2025 року, ОСОБА_1 було подано до суду уточнену позовну заяву, якою конкретизовано заявлені позовні вимоги, а також наведено додаткові обставини та докази на їх підтвердження.
Після чого, ОСОБА_1 , через засоби електронного зв`язку направила до суду уточнену позовну заяву разом із додатками загальним обсягом близько 350 аркушів. При цьому, позивачка зазначила, що копії уточненої позовної заяви з усіма додатками були одночасно направлені й відповідачам на їх електронні адреси, про що до матеріалів справи подано відповідні підтвердження.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків, який не міг перевищувати п`яти днів з дня отримання копії відповідної ухвали.
В подальшому, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1  полала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про невиконання нею вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки уточнену позовну заяву разом із додатками було належним чином направлено як до суду, так і відповідачам, засобами електронного зв`язку із накладенням кваліфікованого електронного підпису, а відповідні докази направлення містяться в матеріалах справи.
Посилалась й на те, що суд не надав належної оцінки поданим доказам направлення уточненого позову відповідачам, безпідставно зазначивши про їх нечитабельність, хоча такі докази повторно подавались нею до суду.
Також, зазначала, що ухвала суду від 09 лютого 2026 року не містила чіткого та зрозумілого визначення недоліків, які необхідно усунути, що фактично позбавило її можливості належним чином виконати вимоги суду.
Крім того, вказувала на суперечливість висновків суду першої інстанції, оскільки ухвалою від 27 березня 2025 року суд визнав первісну позовну заяву такою, що відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, та відкрив провадження у справі.
Зазначала, що подання уточненої позовної заяви є реалізацією її процесуального права, передбаченого ст. 49 ЦПК України, а тому залишення позову без руху та подальше залишення його без розгляду є необґрунтованим обмеженням права на доступ до правосуддя.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судовому ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити скаргу.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року про залишення позовної заяви без руху, у встановлений судом строк.
Суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не надано належних доказів направлення відповідачам копії уточненої позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до вимог ст. 177 ЦПК України, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Згідно з ч. ч. 11-13 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
Згідно з положеннями ст. ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду у березні 2025 року, позивачка зазначила про долучення до позовної заяви примірників позову відповідно до кількості учасників справи (т. 1, а.с. 153).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2025 року відкрито провадження у справі, при цьому, суд дійшов висновку про відповідність позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України (т. 2, а. с. 6 - 7). 
04 серпня 2025 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву. Із її змісту та доданих матеріалів убачається, що позивачкою було долучено докази направлення відповідачам копій уточненої позовної заяви та додатків засобами електронного зв`язку із накладенням кваліфікованого електронного підпису, зокрема, скріншоти електронного листування та протоколи перевірки КЕП (т. 2, а. с. 71 - 74).
Проте, залишаючи позов без розгляду, суд фактично ототожнив спосіб подання документів через електронну пошту із порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, не надавши належної оцінки поданим доказам направлення документів відповідачам та не встановивши, в чому саме полягає невідповідність позовної заяви вимогам закону.
Сам по собі спосіб подання процесуальних документів через електронну пошту не свідчить автоматично про недодержання вимог щодо форми та змісту позовної заяви чи ненадання копій документів іншим учасникам справи, особливо з урахуванням того, що подані позивачкою документи були скріплені кваліфікованим електронним підписом.
Відповідно до положень Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний документ, підписаний кваліфікованим електронним підписом, є оригіналом електронного документа та має таку саму юридичну силу, як і документ у паперовій формі із власноручним підписом особи.
Матеріалами справи підтверджується, що уточнена позовна заява та додані до неї документи були підписані позивачкою шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису, а також направлені відповідачам засобами електронного зв`язку, що підтверджується наявними у справі доказами електронного листування та протоколами перевірки КЕП. Водночас, суд першої інстанції належної оцінки зазначеним доказам не надав та не встановив обставин, які б свідчили про недійсність чи неналежність такого підпису або недопустимість відповідних електронних доказів.
Крім того, матеріали справи свідчать про те, що позивачка не ухилялася від виконання вимог суду, а навпаки, двічі зверталася із заявами про роз`яснення ухвали про залишення позовної заяви без руху з метою з`ясування конкретних недоліків, які підлягали усуненню, та способу їх усунення. Разом із тим суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, чи була ухвала від 09 лютого 2026 року достатньо чіткою, зрозумілою та такою, що забезпечувала можливість її належного виконання позивачкою.
Також, судом першої інстанції не враховано, що позивачка фактично виконала обов`язок щодо направлення копій процесуальних документів іншим учасникам справи, а подані нею докази електронного направлення документів не були належним чином спростовані, визнані недостовірними чи недопустимими у встановленому законом порядку (т. 2, а. с. 71 - 74).
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду є передчасним, необґрунтованим та свідчить про надмірно формалістичний підхід до застосування норм процесуального права.
Фактично, суд першої інстанції зосередився виключно на способі подання уточненої позовної заяви, не надавши належної оцінки змісту поданих документів, наявним доказам їх направлення відповідачам, а також обставині підписання таких документів кваліфікованим електронним підписом. При цьому, суд не врахував, що процесуальні норми повинні застосовуватись не формально, а з урахуванням завдання цивільного судочинства, справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду справи з метою ефективного захисту прав особи.
Надмірний формалізм у застосуванні процесуальних норм є неприпустимим, оскільки призводить до необґрунтованого обмеження права особи на доступ до правосуддя, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Залишення позову без розгляду за наявності доказів направлення документів відповідачам та відсутності належної оцінки поданих електронних доказів не відповідає принципам справедливого судочинства та пропорційності процесуальних дій.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин апеляційна скарга  ОСОБА_1 є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції та направленням справи для продовження розгляду по суті.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2026 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України. 

Повне судове рішення складено 15 травня 2026 року. 

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура