ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
29.05.2026	Справа № 910/3943/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу
за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (вул.Автозаводська, буд.2, м.Київ, 04074; ідентифікаційний код 44725823)
до Приватного акціонерного товариства «Астра Люкс» (вул.Бориславська, буд.54, м.Київ, 03061; ідентифікаційний код 19255777)
про стягнення 293 737,50 грн

без виклику представників сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Астра Люкс» про стягнення 293 737,50 грн пені.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо вчасної поставки частини товару за державним контрактом (договором) про закупівлю № 305/07-24-РМ від 09.07.2024.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визнано судом малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та, серед іншого, встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.
27.04.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що державний контракт (договір) про закупівлю № 305/07-24-РМ від 09.07.2024 відсутній у передавальному акті приймання-передачі справ документів та майна Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» правонаступнику – Державному підприємству Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель», а відтак позивач не набув право вимоги щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій за цим договором. Поряд з цим відповідач просить суд зменшити розмір пені до 10% від заявленого розміру в тому випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог. Як на підставу для зменшення пені позивач посилається на відсутність збитків у позивача внаслідок прострочення, наявність у договорі умови щодо прийнятного для позивача строку можливого прострочення, здійснення поставки товару в умовах військової агресії Російської Федерації проти України.
29.04.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що у силу приписів 104, 107 Цивільного кодексу України, статті 52 Господарського процесуального кодексу України, наказів Міністерства оборони України № 281 від 02.05.2025, № 647 від 30.09.2025, № 7/нм від 06.01.2026 Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» є правонаступником усіх прав та обов`язків Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу». Щодо викладених відповідачем доводів на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру пені відповідач зауважив, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Договір було укладено під час дії в Україні воєнного стану, а відтак такі обставини не є винятковими. Крім того відповідач просить суд взяти до уваги, що за умовами договору товар поставлявся для забезпечення потреб оборони та належного матеріального забезпечення військових формувань в умовах воєнного стану. Отже прострочення поставки такого товару має значення не лише з погляду формального порушення строків виконання господарського зобов`язання, але й з огляду на суспільну важливість та оборонне призначення закупівлі.
Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.07.2024 між Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Астра Люкс» (постачальник) було укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 305/07-24-РМ (далі – Договір), згідно з пунктом 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити замовнику «Куртка вітровологозахисна зимова Тип 1, Вид 1 (35810000-5: Індивідуальне обмундирування)» (далі - товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в специфікації (додаток № 1) (лот 2, номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель – ID: UA-2024-06-05-009580-a), а замовник - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до пункту 1.2 Договору отримувачами товару за Договором є об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання товару (далі - отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.
У пункті 2.1 Договору визначено, що загальна ціна Договору та ціна за одиницю товару за цим Договором визначається у специфікації (додаток № 1).
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим Договором не пізніше строку, визначеного у специфікації (додаток №1), але у будь-якому випадку в строк, визначений замовником у заявці на поставку, складеній замовником за формою, визначеною у додатку № 2 до цього Договору.
За умовами пунктів 4.2, 4.3, підпунктів 4.3.2, 4.3.3 пункту 4.3 Договору поставка товару здійснюється постачальником однією або окремими партіями, які формуються відповідно до заявки на поставку товару та ростовки, визначеної у специфікації (додаток № 1). Заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором, протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту укладення Договору. Протягом 2 (двох) робочих днів після отримання заявки на поставку товару постачальник зобов`язаний підтвердити замовнику свою готовність поставити товар або, у разі, якщо строк поставки у заявці на поставку товару є коротшим ніж строк поставки, визначений у специфікації (додаток № 1), надати мотивоване звернення щодо зміни дати поставки Товару, вказаної замовником у заявці на поставку товару. Таке підтвердження або мотивоване звернення направляються замовнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором. У разі ненадання постачальником підтвердження готовності поставити товар або мотивованого звернення щодо зміни дати поставки товару протягом 2 (двох) робочих днів після отримання від замовника заявки на поставку товару така заявка вважається підтвердженою постачальником. У разі неможливості своєчасної поставки товару з урахуванням наявності об`єктивних обставин, які фактично унеможливлюють дотримання строків поставки товару (затримки проходження контролю за якістю у випробувальній лабораторії, перебої в електропостачанні, тривалі повітряні тривоги, затримки у постачанні сировини/матеріалів, неможливі у виконанні строки між подачею заявки та безпосередньою поставкою товару тощо), постачальник має право звернутись до замовника та надати мотивоване звернення щодо продовження строку поставки з наданням відповідних підтверджуючих документів у строк не пізніше ніж 15 (п`ятнадцять) календарних днів до кінцевої дати поставки товару. Замовник розглядає подане постачальником мотивоване звернення протягом 5 (п`яти) робочих днів. За результатами розгляду зазначеного звернення замовник має право продовжити строк поставки товару. У разі відсутності належного обґрунтування необхідності перенесення строків поставки товару, замовник залишає за собою право відмовити у продовженні строку поставки товару з подальшою можливістю застосування штрафних санкцій. У разі неподання замовником постачальнику заявки на поставку товару, постачальник має й надалі виконувати свої зобов`язання за Договором та інформувати замовника про відправку товару у строк, визначений у пункті 5.1 цього Договору, та здійснити поставку товару в строк, визначений у специфікації (додаток № 1).
Поставка товару здійснюється на умовах DDP – склад отримувача. Адреса пункту призначення (складу отримувача) визначається замовником в заявці на поставку товару (пункти 4.5, 4.6 Договору).
Згідно з пунктом 6.7 Договору після здійснення перевірки товару відповідно до пунктів 6.3, 6.4 Договору, у разі відсутності зауважень отримувача до товару, постачальник та отримувач підписують акт приймання товару, що підтверджує перехід права власності на товар від постачальника до отримувача.
Відповідно до пункту 8.2 Договору у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,3 відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань, включаючи день виконання порушеного зобов`язання. 
Підпунктом 8.2.1 пункту 8.2 Договору передбачено, що замовник залишає за собою право не нараховувати штрафні санкції, передбачені пунктом 8.2 Договору протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня кінцевої дати поставки товару, передбаченої у заявці на поставку товару складеній замовником за формою, визначеною у додатку № 2 до цього Договору та специфікації (додаток № 1) до Договору. У разі прострочення поставки товару, понад 5 (п`ять) робочих днів від дати поставки вказаної в заявці на поставку товару, штрафні санкції, передбачені пунктом 8.2 Договору нараховуються замовником з першого дня прострочення виконання зобов`язань.
Договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами та діє протягом строку, вказаного в специфікації (додаток № 1) (пункт 13.1 Договору).
У пункті 1 специфікації від 09.07.2024, що є додатком № 1 до Договору, сторони визначили обсяг закупівлі.
Згідно з пунктом 1 специфікації, в редакції додаткової угоди № 3 від 09.09.2024 до Договору, сторони домовились про поставку 35 000 одиниць товару загальною вартістю 97 912 500,00 грн.
Відповідно до пункту 3.1 Договору оплата вартості поставленого товару здійснюється замовником подекадно, а саме протягом 10 (десяти) банківських днів з дня наступного за декадою, протягом якої поставлено товар, на підставі підписаних сторонами та отримувачем відповідних актів приймання товару (пункт 4 специфікації).
У пункті 5 специфікації визначено строк поставки товару, який конкретизовано в додатковій угоді № 4 від 08.11.2024 до Договору, а саме:
30 000 одиниць – до 10.11.2024 (включно);
5 000 одиниць – до 25.11.2024 (включно).
Відповідно до пункту 13.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2024 року, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, у тому числі в частині нарахування та сплати штрафних санкцій та поставки товару – до повного виконання (пункт 6 специфікації).
У заявці на поставку № R000406 від 08.11.2024 визначено обсяги партій товару, адреси отримувачів та кінцеві дати поставки відповідних партій товару.
Відповідно до актів приймання товару № 630 від 08.11.2024 на суму 6 490 200,00 грн, № 614 від 01.11.2024 на суму 26 296 500,00 грн, № 584 від 25.10.2024 на суму 10 462 650,00 грн, № 85 від 23.10.2024 на суму 12 309 000,00 грн, № 530 від 27.09.2024 на суму 5 986 650,00 грн, № 518 від 24.09.2024 на суму 22 380 000,00 грн, відповідач вчасно поставив 30 000 одиниць товару на суму 83 925 000,00 грн.
Водночас поставку товару у кількості 5 000 одиниць відповідач прострочив, оскільки поставив відповідну партію 02.12.2024, про що свідчить акт приймання товару № 670 від 02.12.2024 на суму 13 987 500,00 грн.
Зважаючи на прострочення поставки товару, Державне підприємство Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» направило відповідачу електронною поштою повідомлення-вимогу про стягнення штрафних санкцій згідно з Договором (вих. № 2165/278/06-2025 від 15.01.2025), у якому просило сплатити пеню в розмірі 293 737,50 грн.
Докази розгляду відповідачем цього повідомлення-вимоги в матеріалах справи відсутні.
Наказом Міністерства оборони України № 281 від 02.05.2025 реорганізовано юридичну особу - Державне підприємство Міністерства оборони України «Державний оператор тилу», ідентифікаційний код юридичної особи - 44830311, шляхом приєднання до Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель», ідентифікаційний код юридичної особи - 44725823; визнано Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» правонаступником усіх прав та обов`язків Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу». 
Наказом Міністерства оборони України № 647 від 30.09.2025 внесено зміни до наказу Міністерства оборони України № 281 від 02.05.2025, якими продовжено строк завершення заходів з реорганізації Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» до 31 грудня 2025 року.
Наказом Міністерства оборони України № 7/нм від 06.01.2026 затверджено передавальний акт приймання-передачі справ, документів та майна Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (ідентифікаційний код юридичної особи - 44830311) його правонаступнику - Державному підприємству Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (ідентифікаційний код юридичної особи - 44725823).
З огляду на те, що частина товару за Договором була поставлена із простроченням, позивач, який є правонаступником Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу», звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 293 737,50 грн пені.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
У відповідності до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на погоджені сторонами у пункті 4.1 Договору, пункті 5 специфікації, що є додатком № 1 до Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 08.11.2024 до Договору) умови поставки та зміст заявки на поставку № R000406 від 08.11.2024 відповідач повинен був поставити 30 000 одиниць товару до 10.11.2024, а 5 000 одиниць товару до 25.11.2024 включно.
Як встановлено судом, поставка 30 000 одиниць товару відбулась вчасно, що підтверджується актами приймання товару № 630 від 08.11.2024, № 614 від 01.11.2024, № 584 від 25.10.2024, № 85 від 23.10.2024, № 530 від 27.09.2024, № 518 від 24.09.2024. Однак поставку партії товару в кількості 5 000 одиниць відповідач прострочив, про що свідчить акт приймання товару № 670 від 02.12.2024.
Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписом частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 8.2 Договору у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,3 відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань, включаючи день виконання порушеного зобов`язання. 
В контексті доводів відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів переходу до позивача права вимоги щодо стягнення штрафних санкцій за Договором, суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Згідно з частинами 2, 3 статті 107 Цивільного кодексу України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.09.2020 у справі № 296/443/16-ц дійшов висновку про те, що у статтях 104 Цивільного кодексу України та 107 Цивільного кодексу України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.
Передавальний акт та розподільчий баланс, які затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення (стаття 107 Цивільного кодексу України) і є підтвердженням факту та допустимим доказом переходу прав та обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання до іншої юридичної особи (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 910/16900/19).
З огляду на зазначене та враховуючи накази Міністерства оборони України про реорганізацію, про затвердження передавального акта, Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» є правонаступником усього майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу».
З огляду на викладене, оскільки неналежне виконання відповідачем зобов`язання за Договором підтверджується матеріалами справи, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності, не наведено, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі пункту 8.2 Договору за прострочення виконання зобов`язання, визнається судом обґрунтованою.
Суд враховує, що підпунктом 8.2.1 пункту 8.2 Договору передбачено, що замовник залишає за собою право не нараховувати штрафні санкції, передбачені пунктом 8.2 Договору протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня кінцевої дати поставки товару, передбаченої у заявці на поставку товару складеній замовником за формою, визначеною у додатку № 2 до цього Договору та специфікації (додаток № 1) до Договору. 
У даному випадку застосування договірної неустойки постає в залежність від розсуду саме замовника, а не суду, тому підстав для звільнення відповідача від відповідальності на підставі цього положення Договору суд не вбачає.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 293 737,50 грн, за період з 26.11.2024 по 02.12.2024 із вартості несвоєчасно поставленого товару в сумі 13 987 500,00 грн, суд встановив його арифметичну правильність.
Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення пені, суд зазначає наступне.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму, потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника в кожному окремому випадку.
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).
За змістом статей 546, 549 Цивільного кодексу України неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, а не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних наслідків для нього, як суб`єкта господарської діяльності.
При цьому, згідно з частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено узагальнюючий висновок щодо визначення підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, відповідно до якого чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
За загальним правилом, у вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд, зокрема, бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, а також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки.
Як на підставу для зменшення пені позивач посилається на виконання Договору в цілому, тобто поставку всього обумовленого Договором обсягу товару, відсутність збитків у позивача внаслідок прострочення у тому числі оскільки сторони визначили оплату після поставки, незначне прострочення – 7 днів, з яких 2 припали на вихідні дні, а також здійснення поставки товару в умовах військової агресії Російської Федерації проти України та її наслідків у виді логістичних проблем, частих повітряних тривог та відключень електроенергії.
Оцінивши наведені доводи, суд погоджується із позивачем та вважає, що відповідач не довів наявність виключних обставин, які б надавали суду підстави зменшити розмір пені.
Суд відзначає, що відповідач не надав доказів та не обгрунтував наявність причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю вчасно виконати свої зобов`язання за Договором, беручи до уваги те, що Договір було укладено після введення в Україні воєнного стану та настання інших обставин, на які посилається відповідач, а відтак відповідач мав усвідомлювати умови, в яких він буде виконуватись, розумно оцінювати можливість виконання зобов`язань в узгоджені сторонами терміни. 
Більше того у підпункті 4.3.2 пункту 4.3 Договору сторони передбачили можливість продовження строків поставки у разі неможливості своєчасної поставки товару внаслідок наявності об`єктивних обставин (зокрема через перебої в електропостачанні, тривалі повітряні тривоги, затримки у постачанні сировини, на які відповідач посилається як на підставу для зменшення пені) шляхом надання замовнику відповідного звернення. Однак відповідач правом продовжити строк поставки знехтував, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до замовника з відповідним зверненням. 
Також суд знаходить слушним посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15.06.2022 у cправі № 922/2141/21, згідно з якою у правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором.
В аспекті викладеного позивач обґрунтовано зауважує, що згідно з умовами Договору товар поставлявся для забезпечення потреб оборони України та належного матеріального забезпечення військових формувань в умовах воєнного стану. Отже, прострочення поставки такого товару має значення не лише з погляду формального порушення строків виконання господарського зобов`язання, але й з огляду на суспільну важливість та оборонне призначення закупівлі.
При цьому суд відзначає, що з огляду на ціну Договору заявлений розмір пені не є надмірним для відповідача і є адекватним вчиненому порушенню.
Суд наголошує, що зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а є його правом, яке може бути реалізоване судом виключно у виняткових випадках.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру пені, нарахованої за прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання за Договором, оскільки, як вже було зазначено вище, зобов`язання повинні виконуватись належним чином.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 293 737,50 грн.
Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 3 524,85 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Астра Люкс» (вул.Бориславська, буд.54, м.Київ, 03061; ідентифікаційний код 19255777) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (вул.Автозаводська, буд.2, м.Київ, 04074; ідентифікаційний код 44725823) пеню в сумі 293 737 (двісті дев`яносто три тисячі сімсот тридцять сім) грн 50 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 524 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн 85 коп.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.05.2026.

Суддя Т.П. Капцова