ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/8071/26	Головуючий у 1-й інстанції Воробель Н.П. 	
Провадження № 33/817/259/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.2 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Погрібної Т.С., в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Як визнав суд, 05.04.2026 року о 18:51 в с. Біла, вул. Лучаківського, 2 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки “Мерседес” н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп6яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Правопорушення вчинено повторно протягом року ( постанова Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2026 за ч.1 ст. 130 КУпАП), чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі адвокат Погрібна Т.С., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ставить питання про скасування вищевказаної постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2026 року та закриття провадження у справі.
Звертає увагу, що місцевий суд здійснив розгляд справи відносно ОСОБА_1 із застосуванням формального підходу, без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин.
Вказує, що суд першої інстанції у своїй постанові обрав обвинувальну позицію щодо ОСОБА_1 та визнав останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Зазначає про те, що суд першої інстанції в порушення вимог Закону належним чином не з`ясував обставини справи, розглянувши справу відносно ОСОБА_1 поверхнево.
Звертає увагу, що як вбачається із відеозапису долученого до матеріалів справи працівники поліції не оголосили ОСОБА_1 конкретні ознаки сп`яніння, які нібито стали підставою для проведення огляду, однак у протоколі про адміністративне правопорушення зазначили ознаки: “запах алкоголю з порожнини рота”, “поведінка, що не відповідає обстановці”.
Зазначає, що анонімне повідомлення на лінію “102” саме по собі не є доказом, працівники поліції зобов`язані самостійно перевірити інформацію та встановити ознаки сп`яніння, чого зроблено не було.
На переконання апелянта долучені до матеріалів справи витяги з ЄДРСР є неналежними та недопустимими доказами, вони не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Звертає увагу, що місцевий суд допустився грубого порушення вимог закону, оскільки розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 , чим на думку апелянта порушив вимоги ст. 268 КУпАП.
Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2026 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апелянт - адвокат Погрібна Т.С. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися.
Разом з тим, адвокат Погрібна Т.С., направивши до суду додаткові письмові пояснення по справі, просила суд розгляд апеляційної скарги проводити без участі особи, яку притягнуто до радіовисотомірної відповідальності, ОСОБА_1 , а також без участі його захисника Погрібної Т.С.
Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За наведених обставин, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 632855, 05.04.2026 року о 18:51 в с. Біла, вул. Лучаківського, 2 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки “Мерседес”, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп6яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Правопорушення вчинено повторно протягом року ( постанова Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2026 за ч.1 ст. 130 КУпАП), чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції, на якому зафіксована причина зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , пов`язана з тим, що на лінію “102” надійшло повідомлення про те, що водій керує транспортним засобом імовірно в стані алкогольного сп`яніння.
Так, ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачає чіткий перелік підстав для зупинення транспортного засобу поліцейським, зокрема якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
З рапорту, зареєстрованому 05.04.2026 року в інформаційно-телекомунікаційній системі “Інформаційний портал Національної поліції України” відділу поліції № 2 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області за № 3266, відповідно до якого 05.04.2026 року о 18:31 зі служби “102” надійшло анонімне повідомлення про те, що а с. Біла, біля водної арени, водій MERCEDES-BENZ 313CD, д.н.з. НОМЕР_1 , можливо перебуває в стані алкогольного сп`яніння, створив аварійну ситуацію на дорозі (а.с. 2)
Апеляційний судом досліджено матеріали відеозапису, що долучено до матеріалів справи, яким чітко зафіксовано, що працівниками поліції було повідомлено водієві причину зупинку, а саме: «транспортний засіб перебуває в орієнтуванні за підозрою, що водій знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, що надійшло на спеціальну лінію «102»».
Згідно норм діючого законодавства, зокрема п. 1 ч. 1 Розділу ІІ Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 року за №371/31823, органи (підрозділи) поліції та їх посадові особи під час реагування на правопорушення або події повинні здійснювати, зокрема й реагування на всі повідомлення про правопорушення або події, інформація про які отримана в будь-який спосіб, направлення на місця подій сил і засобів поліції, необхідних для захисту прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяння їх реалізації.
Отже, оскільки посадовими особами органу поліції було отримано повідомлення про те, що водій транспортного засобу MERCEDES-BENZ 313CD, д.н.з. НОМЕР_1 перебуває за кермом з ознаками алкогольного сп`яніння, на орієнтовне перебування вказаного транспортного засобу й було скеровано екіпаж поліції. 
Тому, стверджувати про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , як про це зазначає апелянт в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає.

Окрім того, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що працівниками поліції було озвучено виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме - поведінка, що не відповідає обстановці, після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння безпосередньо на місці, від чого ОСОБА_1 відмовився і йому було запропоновано пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 також відмовився, після чого відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Долученими та дослідженими судом докази спростовуються доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не було оголошено ознаки алкогольного сп`яніння, адже з відеозаписів, які містяться в матеріалах справи, вбачається безсторонньо зафіксовані нагрудними відео реєстраторами інспекторів патрульної поліції обставини події, а саме: встановлення особи водія, перевірка документів, підозра перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, запитання до водія стосовно вжиття ним алкогольних напоїв, його ствердна відповідь про те, що він вживав алкогольні напої зранку.
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, серед іншого, передбачена адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З наявної у справі сукупності доказів, в тому числі з відеозапису, який є об`єктивним доказом у справі, вбачається, що ОСОБА_1 відмовився на вимогу працівників поліції пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення особою п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Твердження апелянта про недопустимість як доказу витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень щодо постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.02.2026 р. є непереконливі, оскільки вказаним процесуальним документом підтверджується факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП протягом попереднього календарного року, що є кваліфікувальною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.
При цьому, факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.02.2026 р., апелянтом не оспорюється.

Стосовно доводів апелянта, що справу судом першої інстанції розглянуто у відсутності ОСОБА_1 , апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 268 КУпАП участь правопорушника в розгляді справи за ч.1 ст. 130 КУпАП не є обов`язковою. 
Окрім того, як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_1 у судове засідання, не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення.
Крім цього, звертаю увагу, що апеляційним судом відкрито провадження за апеляційною скаргою адвоката Погрібної Т.С., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову суду першої інстанції, тому він не був позбавлений можливості реалізувати надані йому законом процесуальні права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Твердження апелянта про те, що в порушення вимог ст. 7, 9 КУпАП суд першої інстанції допустив спрощений підхід при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясував всі обставини події у справі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. 
Посилання апелянта на порушення права на захист та недотримання вимог ст. 6 Конвенції є декларативними. Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 було позбавлено можливості надавати пояснення, заявляти клопотання чи заперечення справедливого судового розгляду, якщо фактично права сторін були забезпечені. 
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції в порушення вимог Закону належним чином не з`ясував обставини справи, розглянувши справу поверхнево, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи та відеодоказами наявними в матеріалах справи.
Твердження сторони захисту про те, що працівником поліції зазначено різні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: в протоколі про адміністративне правопорушення - запах алкоголю з порожнини рота, а озвучені поліцейським на відеозаписі - поведінка, яка не відповідає обстановці, не є підставою для визнання огляду недійсним, оскільки зазначені ознаки є зрозумілими і самі по собі є підставою для проходження водієм огляду на стан сп`яніння.
Крім того, зазначені обставини не впливають на свідомий факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, оскільки саме у разі не погодження з результатами огляду або відмови від огляду на місці зупинки особа мала право пройти огляд в закладі охорони здоров`я.
При цьому, апеляційний суд враховує, що зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння надають працівникам поліції лише підстави для виникнення сумнівів стосовно стану, в якому перебуває водій. З метою перевірки такої суб`єктивної підозри, працівники поліції вправі вимагати відповідно до п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Саме результати огляду й мають підтвердити чи спростувати обґрунтованість вказаної суб`єктивної оцінки. Незгода водія з наявністю у нього ознак сп`яніння не надає йому права відмовлятися від вимоги поліцейських щодо огляду на стан сп`яніння, що й передбачено положенням п.2.5 ПДР України та приписами ч.1 ст.130 КУпАП. 
Тому вказані доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції права на захист та інших процесуальних прав ОСОБА_1 не можуть бути безумовною підставою для скасування постанови суду з процесуальних підстав.
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.2 ст.130 КУпАП є правильним.
Докази, якими суд обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є належними та допустимими, оскільки вони отриманні у передбачений законом спосіб, у тому числі у порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Погрібної Т.С. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2026 р. щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя