ЄУН: 336/1509/26
Провадження №: 2-о/336/151/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року          місто Запоріжжя 

Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Турчинського Максима Ігоровича, за участі секретаря судового засідання Єршової Алли Олексіївни, розглянувши в порядку окремого провадження цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 
заінтересована особа Запорізька міська рада 
про встановлення факту проживання із спадкодавцем,- 
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст заявлених вимог 

В інтересах заявника ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя звернулась адвокат Косякова Зоя Миколаївна із заявою про встановлення факту проживання із спадкодавцем. В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син заявника – ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з квартири та автомобіля. Заявник постійно до моменту смерті сина проживав з ним в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював за ним догляд, надавав допомогу на лікуванні та утриманні. При зверненні до нотаріуса щодо реалізації спадкового права, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва з причини пропуску строку для звернення до нотаріуса та вімінністю місця реєстрації спадкодавця та спадкоємця. 
З метою реалізації та захисту права щодо отримання майна в порядку спадкування, заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: просить суд встановити факт постійного проживання із спадкодавцем.

Рух справи

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.03.2026р. відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження, витребувано спадкову справу. Справу призначено до розгляду. Розгляд справи відкладався. 

В судовому засіданні 30.03.2026р. заявник ОСОБА_1 надав суду пояснення з приводу поданої заяви, зокрема щодо обставин проживання з сином. Заявлені вимоги підтримав та просив суд задовольнити заяву. Вимоги заявника підтримано і представником. 

Представником Запорізької міської ради подано до суду письмові пояснення з приводу поданої заяви, зі змісту якої вбачається, що заявник не довів належними доказами факт проживання, оскільки подані довідки не можуть підтверджувати означене, а свідчення свідків має бути підтверджені у суді, в тому числі слід відмежувати постійне місце проживання та перебування особи за визначеною адресою. Просить суд врахувати позицію сторін та ухвалити законне і обґрунтоване рішення суду, розгляд справи провести без участі представника Запорізької міської ради. 

Встановлені судом фактичні обставини та правовідносини 

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , видане Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 03.02.2025р., - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відповідно складено актовий запис за №161. 
За свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , яке було видане 06.08.1977р., ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками вказаної особи зазначені: батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_3 , про що здійснено актовий запис за №1553. 
Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на спадкове майно, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса запорізького міського нотаріального округу Нарохи Ользі Василівні із заявою про прийняття спадщини, заява прийнята нотаріусом 02.09.2025 року, про що свідчать матеріали спадкової справи №62/2025.
Постановою приватного нотаріуса запорізького міського нотаріального округу Нарохи Ольги Василівни за №337/02-31 від 04.09.2025 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 . Мотивами відмови у видачі свідоцтва стали обставини пропуску строків для прийняття спадщини. 
Відповідно до штемпелю у паспортному документі Серії НОМЕР_3 , - місцем реєстрації (прописки) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено АДРЕСА_1 .
Разом з тим, за довідкою Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради №06.4/02/22615 від 02.09.2025, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований з 21.04.2004 по 03.02.2025 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ним на день смерті зареєстровані особи відсутні. 
Довідкою ОСББ «Миколи Корищенка 36Б» від 18.09.2025р. за №05 підтверджено, що ОСОБА_1 фактично та постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_2 з червня 1984 року по 01.02.2025р. 
В судовому засіданні були допитані свідки, які надали пояснення суду, зокрема, свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона проживає по сусідству із заявником майже 40 років та підтверджує, що померлий ОСОБА_2 хворів, відповідно догляд за сином та лікування здійснював його батько ОСОБА_1 , який проживав разом з ним. Аналогічні покази надала свідок ОСОБА_5 . 

Застосовані судом норми права та висновки суду 

Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.   
Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Метою звернення заявника до суду є встановлення факту постійного проживання як спадкоємця із спадкодавцем на час її смерті для подальшого оформлення в нотаріальному порядку отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. 

Відносно кола спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).
Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
Суд зазначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.
Відповідно до ч.5 ст.1268 та ч.3 ст.1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу заявника та доказів у справі, - які визнані належними та допустимими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України.
Заявник ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина поза межами строку, який визначений Законом через необізнаність, оскільки, був переконаний, що фактично прийняв спадщину після смерті сина, тому відсутня потреба у її документальному підтвердженні. Постановою приватного нотаріуса запорізхького міського нотаріального округу Нарози Ольги Василівни 
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заявником відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
З урахуванням досліджених судом документів, а також показів свідків, судом встановлено факт спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем за вказаною адресою. 
Оскільки в позасудовому порядку заявник позбавлений можливості встановити наведений факт, а встановлення даного факту має для нього юридичне значення, суд вважає за можливе задовольнити заяву.
Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст.76, 81, 258, 259, 265, 268, 293, 315 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа Запорізька міська рада про встановлення факту проживання із спадкодавцем - задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 на день смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст. 265 ЦПК України:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Заінтересована особа: Запорізька міська рада, ЄДРПОУ:04053915, адреса місцезнаходження: 69035 м.Запоріжжя пр.Соборний,206
Повний текст складено та підписано 15.06.2026р. 

Суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя   Максим ТУРЧИНСЬКИЙ 
13.05.26