Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/2101/26
Номер провадження1-кп/173/187/2026

В И Р О К 
іменем України
26 червня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого –судді  ОСОБА_1 , за участі секретаря  ОСОБА_2 , розглянувши у спрощеному провадженні без виклику учасників судового провадження, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026046430000030 від 01.06.2026, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомиколаївка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року (справа № 173/84/17-ц, провадження № 2/173/267/2017) та виконавчого листа № 173/84/17-ц, виданого 10.07.2019 на його підставі, зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.01.2017 і до повноліття дитини.
У той же час, ОСОБА_4 , маючи умисел направлений на злісне ухилення від сплати аліментів, достовірно знаючи про факт стягнення з нього аліментних зобов`язань, будучи працездатним, протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування та інших поважних причин для несплати встановлених рішенням суду аліментів не мав, будучи офіційно попередженим державним виконавцем Верхньодніпровського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), діючи умисно, допустив заборгованість зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Так, у період часу з 01.01.2019 року по 01.06.2026 року включно, ОСОБА_4 призначені йому аліменти, згідно вказаного рішення суду, не виплачував, іншої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надавав на попередження державного виконавця про необхідність погашення заборгованості, відповідальності за ухилення від сплати аліментів, не реагував.
Разом з тим, упродовж вказаного періоду часу отримував постійний дохід за місцями свого неофіційного працевлаштування, про які у свою чергу державного виконавця не повідомляв, заходів до офіційного працевлаштування не вживав, тим самим злісно ухилявся від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого допустив заборгованість зі сплати аліментів за період часу з 01.01.2019 року по 01.06.2026 року включно в сумі 318781 грн 00 коп., що в свою чергу сукупно перевищує суму виплат відповідних платежів за три місяці.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні надійшов до суду із клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, заявою обвинуваченого та законного представника неповнолітньої потерпілої щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.
Згідно ч. 2 і ч. 3 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Судом встановлено, що відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
При цьому, під час досудового розслідування обвинувачений подав заяву, в якій зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Крім того, у заяві ОСОБА_4 , у присутності захисника погодився на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, вказавши, що його згода на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі є добровільною.
Вивчивши подані прокурором разом з обвинувальним актом матеріали досудового розслідування, суд не вбачає підстав для самообмови обвинуваченим, оскільки його позиція на стадії досудового розслідування не змінювалася, під час досудового розслідування обвинуваченому був призначений захисник, будь - яких зауважень, заперечень, скарг на дії працівників поліції під час досудового розслідування сторона захисту не подавала.
Крім цього, законний представник неповнолітньої потерпілої надала письмову згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Також судом встановлено, що дане кримінальне провадження підсудне Верхньодніпровському районному суду Дніпропетровської області, підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження не має, обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства.
Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, подав заяву, в якій вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України визнав повністю, встановлені під час дізнання обставини не оспорює і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяв та клопотань інших учасників кримінального провадження, суд доходить висновку, що обвинувальний акт може бути розглянутий в спрощеному порядку без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження.
Відповідно до частини 4 ст. 107 КПК України за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснюється.
Отже, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 винен у вчиненні кримінального проступку і дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
При визначенні виду та міри покарання, суд враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставину, що пом`якшує, а саме:
ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, за місцем мешкання характеризується негативно, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, є осудним, військовослужбовець, інвалідності не має, не одружений, має малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.
За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 164 КК України.
Водночас, суд враховує, що ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду не ухилявся, протягом усього кримінального провадження добросовісно виконував процесуальні обов`язки обвинуваченого, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що значною мірою сприяло встановленню істини у кримінальному провадженні.
Враховуючи викладені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого, а також конкретні обставини кримінального провадження, які в своїй єдності й сукупності знижують ступінь небезпечності особи для суспільства, суд вважає, що від відбування покарання у виді обмеження волі обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно звільнити з випробуванням згідно ст.ст. 75 КК України та з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На переконання суду, саме звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
На думку суду дане покарання є необхідним і достатнім для можливого перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і, що цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 381- 382, 368, 370, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, а саме:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч.4 ст. 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_4 на час проходження ним військової служби покласти на командира відповідної військової частини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення негайно надіслати прокурору, обвинуваченому та потерпілій.

Суддя      ОСОБА_1