УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року
м. Київ

справа № 130/2146/16-к
провадження № 51 - 3409 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_4 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2026 року,
встановив:
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року, залишеною без зміни ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2026 року, залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд
за нововиявленими обставинами вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року, яким його засуджено за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаних судових рішень
в касаційному порядку.
В касаційній скарзі ОСОБА_4 просить переглянути судові рішення та змінити їх у відповідності до вимог чинного законодавства. На обґрунтування цих вимог вказує на допущені судами першої і апеляційної інстанцій істотні порушення норм кримінального процесуального закону, які, на його думку, є підставою для зміни судових рішень, оскільки вважає, що суди належним чином не перевірили його доводи в частині того, що потерпіла ОСОБА_5 на час вчинення злочину була знята з реєстрації за вказаною у вироку адресою та у десятиденний строк, встановлений законом, не поставила штамп у паспорті. Також вказує на те, що апеляційний суд не звернув уваги на його посилання на ст. 36 ч. 5 КК України, відповідно до якої не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає. З урахуванням наведеного ОСОБА_4 вважає, що вирок постановлений щодо нього є незаконним, а суди не перевірили обставину, яку він вважає нововиявленою, щодо місця проживання та реєстрації потерпілої.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії ухвал, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Стаття 459 КПК України визначає перелік обставин, які визнаються нововиявленими, і встановлення яких може бути підставою для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами. При цьому, обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування.
Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками: 
1) невідомість їх суду з причин від нього незалежних; 
2) наявність їх в об`єктивній дійсності до винесення судового рішення; 
3) неможливість урахування під час провадження в справі і винесенні рішення в зв`язку з невідомістю їх суду; 
4) відкриття тільки після набрання законної сили судовим рішенням.
Тобто нові факти і обставини, які, на думку особи, яка ініціює здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами, повинні були існувати в той момент, коли виносилося судове рішення, про перегляд якого за вказаною процедурою порушується питання. 
Як убачається з ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року, ОСОБА_4  звернувся до цього суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року, яким його засуджено за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. Заява ОСОБА_4 мотивована тим, що потерпіла ОСОБА_5 з 2016 року та в момент заподіяння їй тілесних ушкоджень не проживала за адресою, вказаною у вироку - в АДРЕСА_1 , оскільки вона була знята з реєстрації, що підтверджується наданими ним довідками.
Суд першої інстанції, проаналізувавши обставини, зазначені у заяві, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що доводи заявника не доводять неправильність вироку місцевого суду від 04 жовтня 2017 року і доказів для перегляду цього вироку за нововиявленими обставинами, передбаченими ст. 459 КПК України, не надано. При цьому суд зазначив, що наведена заявником обставина в розумінні положень ст. 459 КПК України не є нововиявленою для перегляду вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року, а тому подана заява підлягає залишенню без задоволення. 
Апеляційний суд доводи поданої апеляційної скарги ОСОБА_4 , які аналогічні доводам його касаційної скарги, належним чином перевірив і визнав їх такими, що не впливають на суть постановленого вироку та не є тими нововиявленими обставинами, які в розумінні ст. 459 КПК України доводять невинуватість особи. При цьому апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції і вказав, що посилання заявника на те, що потерпіла ОСОБА_5 з 2016 року та в момент заподіяння їй тілесних ушкоджень, не проживала за адресою, вказаною у вироку - в АДРЕСА_1 , жодним чином не спростовують висновків суду щодо факту заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілій, що і було предметом доказування у цьому кримінальному провадженні. Тобто апеляційний суд дійшов висновку, що обставин, які відповідно до ст. 459 КПК України були б підставами для перегляду вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року, в заяві не наведено, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 постановлений згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ньому належних і достатніх мотивів та підстав.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 418, 419 КПК України.
За таких обставин, доводи заявника щодо порушення судами вимог КПК України є безпідставними, а посилання ОСОБА_4 в касаційній скарзі на вимоги ст. 36 КК України по суті є незгода з постановленим у кримінальному провадженні вироком суду, що не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_4 необхідно відмовити.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Відмовити  ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2026 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3