Справа № 445/2277/25 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М. 
Провадження № 22-ц/811/31/26 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 19.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою було укладено кредитний договір №19.01.2025-100002231, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 5 500 грн строком 140 днів (в подвальшому – «Кредитний договір»). Позивач свої зобов`язання перед відповідачкою виконав у повному обсязі. Проте, відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання перед позивачем не виконує, кредит та проценти за користування ним не сплачує з моменту отримання коштів, в результаті чого у неї утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на день подання позову до суду становить 17 050 грн та складається із 5 500 грн заборгованості за тілом кредиту, 7 700 грн заборгованості за відсотками, 1 100 грн комісії та 2 750 грн неустойки, які і є предметом позовних вимог (а.с. 2-9).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №19.01.2025-100002231 від 19.01.2025 року у розмірі 17 050 грн 00 копійок, яка складається із 5 500 грн 00 коп. заборгованості за тілом кредиту, 7 700 грн 00 копійок заборгованості за відсотками, 1 100 грн 00 копійок комісії та 2 750 грн 00 копійок неустойки, а також 2 422 грн 40 коп. судового збору (а.с. 42-45).

Дане рішення оскаржила відповідачка.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити лише частково, а саме: лише в частині стягнення з відповідачки 5 500 грн заборгованості за тілом кредиту, а у задоволенні решти позовних вимог – відмовити, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.
Звертає увагу на те, що вона на момент укладення Кредитного договору і по даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який на момент укладення нею Кредитного договору та його дії був і є військовослужбовцем Збройних Сил України призваним на військову службу за мобілізацією, а тому «відповідачка звільняється від сплати відповідних нарахувань згідно положень п. 15 ст. 14 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей” (а.с. 75-79).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою (отримана апелянтом 20.01.2026 року; а.с. 106), запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 101).

Клопотань від сторін про апеляційний розгляд справи з повідомленням учасників справи до суду не поступало.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);
- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи наступне.

17 січня 2020 року відповідачка/апелянт зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 (а.с. 82), якого відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» було призвано на військову службу, де такий і перебуває з 25.05.2022 року по день видачі військовою частиною довідки про це від 31.01.2025 року (а.с. 83). 

20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було доповнено пунктом 15, який станом на 19.01.2025 року (день укладення відповідачкою Кредитного договору) було викладно у наступній редакції:
15. Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Тобто, станом на день укладення Кредитного договору (19.01.2025 року) відповідачці було добре відомо про те, що її чоловік перебуває у статусі військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації.
Незважаючи на це, відповідачка (як позичальник) 19.01.2025 року уклала з позивачем Кредитний договір, яким взяла на себе зобов`язання «забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів … Комісій … неустойки» (пункт 6.1 Кредитного договору). 
А у пункті 6.6 Кредитного договору відповідачка підтверджує, що вона «уклала цей Договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням та має здатність виконувати його умови… повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе усі умови Договору, свої права та обов`язки за Договором і погоджується з ними»; вона «володіє та надала для укладення договору всі необхідні та достатні документи, які не містять будь-яких неточних або недостовірних відомостей, складені та/або отримані у порядку, передбаченому чинним законодавством України». 

Як вбачається зі змісту пункту 6-2 розділу ІУ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», саме споживач (позичальник, відповідачка) зобов`язаний був повідомити позивача (як Кредитодавця) «про свою належність до захищеної категорії» (до яких відносяться також військовослужбовці Збройних Сил України та прирівняні до них категорії) «за допомогою будь-якого засобу комунікації… з наданням копій підтвердних документів про належність споживача до захищеної категорії», якими для військовослужбовців Збройних Сил України та прирівняні до них категорії є «скріплена гербовою печаткою довідка за формою, встановленою додатком № 2 до цього Закону». 
Принагідно слід зауважити, що на споживача також покладено обов`язок повідомити кредитодавця і про втрату ним належності до захищеної категорії.
Відповідачкою (апелянтом) не було подано до суду жодних доказів про те, що нею при укладенні 19.01.2025 року Кредитного договору було повідомлено позивача (як кредитодавця) про свою належність до захищеної категорії.

Апеляційна скарга не містять доводів стосовно того, чому відповідачка, знаючи про пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вважаючи себе особою, на яку поширюються ці пільги, все ж таки 19.01.2025 року уклала з позивачем Кредитний договір, яким передбачено сплату процентів за користування кредитом, а також комісію за надання кредиту та неустойку за порушення нею (як позичальником) умов цього Кредитного договору.

У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто - таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Кредитний договір в цілому та окремі його умови і положення зокрема в судовому порядку відповідачкою не оскаржувались, не визнавалися недійсними, що дає підстави для висновку про те, що Кредитний договір є таким, що відповідає волевиявленню сторін, про що і зазначено у пункті 6.6.1 Кредитного договору.
Апеляційна скарга не містить альтернативного розрахунку заборгованості за Кредитним договором.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2026 року – 3 328 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачки 17 050 грн. 00 коп. заборгованості за Кредитним договором.
Відтак, ціна позову у цій справі складає 17 050 грн. 00 коп., що станом на 01 січня 2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 грн. 00 коп. х 250 = 832 000, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 17 050 грн. 00 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 10 червня 2026 року.

Головуючий:      Цяцяк Р.П.

Судді:        Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.