УХВАЛА

09 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/15005/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,
за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренвель» (далі - Товариство, позивач) - Іванов А.О. (адвокат),
відповідача - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - Підприємство, відповідач, скаржник) - Талалай А.С. (адвокат),
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа» (далі - ТОВ «Українська енергетична біржа») - Канівець Н.М. (самопредставництво),

розглянувши у відкритому судовому засіданні повідомлення Товариства щодо наявності підстав для самовідводу та відводу судді Бенедисюка І.М.

у справі за позовом Товариства 
до Підприємства,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ТОВ «Українська енергетична біржа»,
про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі №910/15005/24 скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2025. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2025 для розгляду касаційної скарги у справі №910/15005/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

Верховний Суд ухвалою від 01.10.2025, зокрема, відкрив касаційне провадження у справі №910/15005/24 за вказаною касаційною скаргою на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

До Верховного Суду 03.10.2025 від Товариства надійшла заява про відвід суддів від розгляду справи №910/15005/24 суддів Малашенкової Т.М., Бенедисюка І. М., Власова Ю.Л. з посиланням на пункт 5 частини першої статті 35 ГПК України.

Обґрунтовуючи подану заяву, Товариство, зокрема, зазначало про те, що, існують обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів Малашенкової Т.М., Бенедисюк І.М., Власова Ю.Л., з огляду на те, що під час перевірки Єдиного державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо про те, що колегією суддів у вищезазначеному складі (як спільно, так і членами колегії у складі інших колегій) неодноразово розглядалися справи, де учасниками справ були державні підприємства. При цьому такі справи постійно вирішувалися на користь саме державних підприємств. Зазначене, на переконання позивача, свідчить про упереджене ставлення членів колегії суддів до державних підприємств та прихильність до них під час вирішення справ за їх участі. Також, на думку заявника, підтверджується ця прихильність і у межах справи №910/15005/24, оскільки касаційна скарга Підприємством була подана 26.09.2025 (п`ятниця), а вже 01.10.2025 (середа) було постановлено ухвалу про відкриття касаційного провадження. На думку заявника, така аномально висока оперативність суду позбавила позивача можливості подати заперечення щодо відкриття касаційного провадження, скориставшись відповідним правом, передбаченим ГПК України.

Верховний Суд ухвалою від 03.10.2025 визнав доводи, викладені у заяві Товариства про відвід від розгляду справи №910/15005/24 суддів Верховного Суду Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л. необґрунтованими та заяву про відвід разом з матеріалами касаційної скарги Підприємства передано на авторозподіл для визначення судді з розгляду вказаної заяви.

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Погребняка В.Я. ухвалою від 07.10.2025 відмовив Товариству у задоволенні заяви про відвід від розгляду справи №910/15005/24 суддів Верховного Суду Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

Верховний Суд ухвалою від 28.10.2025 зупинив касаційне провадження у справі №910/15005/24 за касаційною скаргою Підприємства до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №911/969/24 та до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/8181/24.

Верховний Суд ухвалою від 21.04.2026 поновив касаційне провадження у справі №910/15005/24 за касаційною скаргою Підприємства.

Від Товариства 05.05.2026 та від Підприємства 14.05.2026 до Суду надійшли додаткові пояснення у справі.

Від представника Товариства - адвоката Іванова А.О. до Суду 02.06.2026 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких, зокрема, в пункті 2 (стор. 13) зазначено щодо наявності підстав для самовідводу судді Бенедисюка І.М. з посиланням на пункт 5 частини першої статті 35 ГПК України. Товариство вважає, що існують обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Бенедисюка І.М.

Товариство зазначило також таке:

«Так, як уже було зазначено вище, постанова від 02.03.2023 по справі №909/595/21 була ухвалена за участі (під головуванням) судді Бенедисюка І.М.

На цю постанову посилається Відповідач, на цій постанові наголошував під час судового засідання один з членів колегії суддів. Разом з тим, у цій постанові, не врахувавши раніше сформовану практику Верховного Суду (про що описано вище), суддя Бенедисюк І. М. виклав правовий висновок, що суперечить існуючій на той момент практиці Верховного Суду.

Окрім того, зважаючи на наявність підстав для відступлення від таких висновків, викладених у постанові №909/595/21, можуть виникати обґрунтовані сумніви судді Бенедисюка ІМ. щодо об`єктивності при вирішенні питання передачі справи №910/15005/24 на розгляд судової палати з розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством. Прошу Верховний Суд врахувати вищенаведене при вирішенні справи. При цьому прошу касаційне провадження у справі закрити, а у разі, якщо Верховний Суд не погодиться із підставами закриття касаційного провадження - касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення апеляційного суду - залишити без змін».

Дослідивши зміст поданих Товариством додаткових пояснень у справі в частині щодо наявності підстав для самовідводу/відводу судді Бенедисюка І.М., з урахуванням думки всіх учасників справи, Суд зазначає таке.

У частинах першій та другій статті 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Тобто кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати у судовому порядку свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте слід враховувати, що право подання позову, заяв (клопотань), скарг, як і вчинення інших процесуальних дій, у справі має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи та можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах. 

Господарське процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

У частині першій статті 43 ГПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка відповідно до конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. 

Під добросовісністю у процесуальних правовідносинах необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачає користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників процесу, заборону зловживати наданими правами. 

Обов`язок добросовісного користування процесуальними правами передбачає їх використання не на шкоду іншим учасникам справи, а також не всупереч завданням господарського судочинства. Отже, добросовісність при реалізації процесуальних прав і повноважень включає в себе, зокрема, неприпустимість зловживання своїм правом, яку згідно з пунктом одинадцятим частини третьої статті 2 ГПК України віднесено до однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства. Такі ж положення закріплені в частині першій статті 43 ГПК України, яка визначає, що зловживання процесуальними правами не допускається. 

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17).

Відповідно до частини другої статті 43 ГПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Водночас, перелік дій, що можуть бути визнані за статтею 43 ГПК України зловживанням процесуальним правом, не є вичерпним, отже, суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість.

Чинний ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення дій сторони у справі щодо подання скарги, заяви, клопотання як зловживання, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію стороною своїх процесуальних прав, внаслідок якої особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право

Отже, зловживання - це особливий різновид процесуального порушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав.

Проявом наведеного може бути протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у процесуальних діях (бездіяльності), які ззовні відповідають вимогам процесуальних норм, але здійснюються з мотивом, що суперечить завданням та основним засадам судочинства, зокрема, закріплених у статті 2 ГПК України.

Отже особливість зловживання правом полягає в тому, що особа використовує ззовні законні способи задоволення своїх потреб, тобто обґрунтовує правомірність здійснення свого суб`єктивного права для досягнення та реалізації «нібито законних цілей», однак насправді особа переслідує приховані цілі, які не відповідають змісту, призначенню права та суперечать принципам права. 

Колегія суддів звертає увагу, що правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. 

Верховний Суд зазначає, що підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 35, 36 ГПК України.

Приписами частин другої, третьої статті 38 ГПК України передбачено, що з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, зокрема, судді може бути заявлено відвід учасниками справи; відвід повинен бути вмотивованим.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів в неупередженості або об`єктивності судді/ колегії суддів.

Як убачається із поданих додаткових пояснень у справі від 01.06.2026, Товариство, зокрема, зазначило таке: 
«Водночас, в контексті запитань членів колегії суддів Верховного Суду під час судового засідання, що відбулося 14.05.2026, до учасників справи вбачається, що у них можуть виникнути підстави все ж вважати, що справи № 910/15005/24 (яка розглядається) та № 909/595/21 є подібними, а висновки, викладені у постанові від 02.03.2023 по цій справі, мають бути застосовані і у справі № 909/595/21.

Вважаємо, що якщо Верховний Суд дійде таких висновків, є підстави:
- для передачі справи № 910/15005/24 на розгляд судової палати з розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством для відступлення від висновків, викладених у постанові від 02.03.2023 у справі № 909/595/21;
- для самовідводу судді Бенедисюк І. М. від розгляду цієї справи № 910/15005/24».

«Так, як уже було зазначено вище, постанова від 02.03.2023 по справі №909/595/21 була ухвалена за участі (під головуванням) судді Бенедисюка І.М.

На цю постанову посилається Відповідач, на цій постанові наголошував під час судового засідання один з членів колегії суддів. Разом з тим, у цій постанові, не врахувавши раніше сформовану практику Верховного Суду (про що описано вище), суддя Бенедисюк І. М. виклав правовий висновок, що суперечить існуючій на той момент практиці Верховного Суду.

Окрім того, зважаючи на наявність підстав для відступлення від таких висновків, викладених у постанові №909/595/21, можуть виникати обґрунтовані сумніви судді Бенедисюка ІМ. щодо об`єктивності при вирішенні питання передачі справи №910/15005/24 на розгляд судової палати з розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством. Прошу Верховний Суд врахувати вищенаведене при вирішенні справи. При цьому прошу касаційне провадження у справі закрити, а у разі, якщо Верховний Суд не погодиться із підставами закриття касаційного провадження - касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення апеляційного суду - залишити без змін».

Верховний Суд зауважує, що вказані додаткові пояснення містять лише певні міркування і суб`єктивне твердження адвоката, які він вважає обставинами, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Бенедисюка І.М., водночас (додаткові пояснення) не містять ні формалізованої вимоги про відвід (самовідвід) судді Бенедисюка І.М. від розгляду справи №910/15005/24, ні клопотання/заяву про відвід. Верховний Суд зазначає, що в ухвалі від 01.10.2025 вже вказував, що, зокрема, справа №909/595/21 є підставою касаційного оскарження у цій справі, що безумовно очевидним є той факт , що за підставами касаційного оскарження Суд вирішує питання щодо подібності/неподібності правовідносин з відповідними наслідками, передбаченими ГПК України. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що адвокат як особа, що здійснює професійну юридичну діяльність, відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», очевидно знає процесуальні норми та вимоги законодавства, у тому числі щодо вимог до оформлення заяв про відвід/самовідвід складу суду, порядку та строків їх подачі, передбачені статтями 35-39 ГПК України. 

Верховний Суд відзначає, що справа №910/15005/24 перебуває у провадженні Верховного Суду з жовтня 2025 року. Товариству були відмові підстави касаційного оскарження, означені у касаційній скарзі Підприємства, а також в ухвалі Верховного Суду від 01.10.2025, зокрема, в частині, що стосуються справи №909/595/21, яка розглянута в касаційному порядку під головуванням судді Бенедисюка І.М. 

Товариство вже зверталося до Суду із заявою про відвід суддів від розгляду справи №910/15005/24 суддів Малашенкової Т.М., Бенедисюка І. М., Власова Ю.Л., однак, за інших обґрунтувань. 

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що висловлені адвокатом міркування щодо існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Бенедисюка І.М., означені у тій формі, яка виражена у додаткових поясненнях у справі, може кваліфікуватися як спроба до маніпулювання з боку адвоката, яка полягає у спонуканні колегії суддів Верховного Суду у вчиненні, означених у цих поясненнях, дій, та подання повідомлення є зловживанням процесуальними правами. 

Враховуючи наведене, Верховний Суд визнає, що повідомлення, зазначене у поданих додаткових поясненнях у справі, щодо наявності підстав для самовідводу судді Бенедисюка І.М., наведення міркувань за відсутності самої вимоги про відвід судді Бенедисюка І.М. так і самовідвід, а також зважаючи на обізнаність Товариства із підставами касаційного оскарження в частині, що стосуються справи №909/595/21, яка розглянута в касаційному порядку під головуванням судді Бенедисюка І.М., є зловживанням процесуальними правами.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку достатнім є визнання зловживанням процесуальними правами без вжиття заходів процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу.

Відповідно до частини п`ятої статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Верховний Суд вважає за необхідне повідомлення щодо наявності підстав для самовідводу та відводу судді Бенедисюка І.М. залишити без розгляду.

Керуючись статтями 35-39, 43, 234, 235, 314 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Бренвель» повідомлення щодо наявності підстав для самовідводу судді Бенедисюка І.М. та відводу, зазначеного у додаткових поясненнях у справі №910/15005/24, зловживанням процесуальними правами. 

2. Повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренвель» щодо наявності підстав для самовідводу/відводу судді Бенедисюка І.М., зазначеного у додаткових поясненнях у справі №910/15005/24, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова 

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов