Справа № 577/2174/26
Провадження № 2/577/1363/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 травня 2026 року 

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Логіна Є.В.,
секретаря судового засідання Скляр О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Конотоп, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -
в с т а н о в и в:
ТзОВ «ФК «ЕЙС» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 152642785 від 09.02.2022 в розмірі 12 036,80 грн., 2 662,40 грн. судового збору та 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Свої вимоги мотивує тим, що 09.02.2022 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 152642785, у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого останній отримав 10 000 грн. на банківську картку НОМЕР_1 . Договір укладений на строк 30 календарних днів, процентна ставка – 0,01% в день із можливістю продовження строку його дії і зміни відсоткової ставки, на умовах, визначених договором. В подальшому, відповідач збільшив суму кредиту до 11 950,00 грн. 
Однак відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не виконав, внаслідок чого допустив заборгованість.
28.11.2018 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого у подальшому укладалися додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу, відповідно до якого ТзОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога » права вимоги до боржників, зокрема і до боржника ОСОБА_1 
30.10.2023 між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до якого ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника - ОСОБА_1 
11.07.2025 між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до якого ТзОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника - ОСОБА_1 . 
Відповідно до реєстру боржників від 14.07.2025 до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року, ТзОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 12036,80 грн., яка складається з 11950 грн. заборгованості по тілу кредиту, 86,80 грн. – заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 
Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ «ФК «ЕЙС» змушене звернутись до суду. 
Ухвалою судді від 23.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. 
04.05.2026 відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача в заявленому розмірі заперечує. Свою позицію мотивує тим, що станом на 01.04.2026 заборгованість за кредитним договором № 152642785 зазначена в розмірі 12 036,80 грн., при цьому позивач заявляє до стягнення загальну суму близько 21 600 грн, до якої включено основну заборгованість, судовий збір та витрати на правничу допомогу. Крім того зазначає, позивачем пропущено 3-річний строк позовної давності звернення до суду, з огляду на те, що строк виконання зобов`язання за кредитним договором № 152642785 закінчився 19.06.2022. Також, вказує на неспівмірність витрат на правову допомогу , яка становить близько 58% від суми позову, що є явно завищеною. За таких обставин просить суд відмовити у задоволенні позову. 
Представник позивача ТзОВ «ФК «ЕЙС» подав відповідь на відзив, в якому вказує, що відповідач жодним чином не довів законність і правильність, аргументованість своїх заперечень та не підтвердив їх належними та допустимими доказами. 
25.05.2026 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якому просить врахувати подані ним раніше заперечення, в задоволенні позову відмовити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд дійшов наступного висновку.
В частині доводів сторони відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, згідно якого, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався до 30.06.2023.
Разом із цим, відповідно до Закону України №2120-IX від 15.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово було продовжено та який діє дотепер.
Оскільки строки, визначені ст. 257, 258 ЦК України продовжувались на строк дії карантину, а на час дії воєнного стану перебіг позовної давності зупинено, немає підстав вважати пропущеним строк позовної давності за вимогами позивача.
Що стосується позовних вимог позивача, суд зазначає наступне. 
Судом встановлено, що 09.02.2022 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 152642785, у формі електронного документу, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 
Відповідно до умов договору, відповідачу 09.02.2022 було надано кредит в сумі 10 000 грн. на банківську картку НОМЕР_1 . Договір укладений на строк 30 календарних днів, процентна ставка – 0,01% в день із можливістю продовження строку його дії і зміни відсоткової ставки, на умовах, визначених договором. В подальшому, відповідач збільшив суму кредиту до 11950,00 грн. 
Відповідач зобов`язався повернути позикодавцеві тіло кредиту у день закінчення строку договору, або достроково, а також сплатити проценти від суми кредиту виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Однак відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
28.11.2018 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого у подальшому укладалися додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу, відповідно до якого ТзОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога » права вимоги до боржників, зокрема і до боржника ОСОБА_1 
30.10.2023 між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до якого ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника - ОСОБА_1 
11.07.2025 між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до якого ТзОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника - ОСОБА_1 . 
Відповідно до реєстру боржників від 14.07.2025 до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року, ТзОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 12036,80 грн., яка складається з 11950 грн. заборгованості по тілу кредиту, 86,80 грн. – заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором у в матеріалах справи (а.с. 37).
Факт укладення кредитного договору між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , отримання ним кредитних коштів на визначених договором умовах та перехід права вимоги від первісного кредитора до ТзОВ «ФК «ЕЙС» учасниками процесу не оспорюється, а тому, в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України є такими обставинами, які визнаються учасниками справи і не підлягають доказуванню. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, яка в силу ч.2 ст.1054 ЦК України застосовується до правовідносин у сфері кредитування, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст. 530 ЦК вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п.1) ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога).
З наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 152642785 від 19.02.2022 становить 12036,80 грн., яка складається з 11950 грн. суми заборгованості по тілу кредиту та 86,80 грн. заборгованості за відсотками. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
При належному виконанні договірних зобов`язань грошова сума нарахованих відсотків залежить від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору ОСОБА_1 були порушені права позивача, а тому, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення в частині стягнення заборгованості.
При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.
Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Відповідно до ч.1 п.1 ч. 3 ст. 133 та ч.1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 , укладеного між ТзОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Соломко та партнери», додаткової угоди № 25770945125 від 01.09.2025 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої допомоги.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 7 000 грн. який, на переконання суду, не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю справи, яка є незначної складності, а також ціною позову в розмірі 12 036,80 грн. Крім того, наявна стала судова практика щодо вирішення спорів пов`язаних зі стягненням кредитної заборгованості, тому її складання не вимагає значного часу.
Відтак, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані із складанням, поданням до суду цивільного позову , заяв по суті, в розмірі 3000 грн. Саме такий розмір відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. 
Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати в розмірі 2662,40 на оплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 152642785 від 19.02.2022 в розмірі 12036 (дванадцять тисяч тридцять шість) грн.80 коп., судовий збір в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн.40 коп. та 3000 (три тисячі) грн. витрат на правничу допомогу. 
В решті вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його оголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» ( юридична адреса: 02094, м.Київ, вул.. Юрія Поправки, 6/13, код ЄДРПОУ 42986956)
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ). 

Суддя Логін Є.  В.