Дата документу 04.05.2026	Справа № 545/5111/25	
 	Провадження № 2/554/1264/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 року м. Полтава

Шевченківський районний суду міста Полтави у складі:
головуючого судді Черняєвої Т.М.,
за участі секретаря Кравченко А.А.
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» - Дідух Є.О. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість загальною сумою 55897,49 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 9999,98 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором - 37047,53 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські Фінансові Операції» 8849,9823 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу.
Також позивач прохав в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) – s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С – сума основного боргу; 3 – 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 – кількість днів у році; Дн. – кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача.
В обґрунтування позову вказав, що 06.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4869474 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 10000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ «Ощадбанк».
Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 02.06.2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 02-1/06/2025 за плату відступило, а ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Представником позивача зазначається, що до позивача відповідно до укладеного договору факторингу від 02.06.2025 року №02-1/06/2025 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4869474 від 06.08.2024 року загальна сума заборгованості склала 52047,51 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту – 9999,98 грн., заборгованості за процентами – 37047,53 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 5000 грн.
Представником позивача зазначається, що всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Фактично таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором № 4869474 від 06.08.2024 року загальною сумою 55897,49 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 9999,98 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 37047,53 грн. 10000 грн * 1,5 % = 149,9997 грн* 59 календарних дні = 8849,9823 грн. відсотки нараховані ТОВ «Українські Фінансові Операці».
Ухвалою суду від 04.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності , позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.
Суд, заслухавши відповідача, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 06.08.2024 року між ТОВ « Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4869474 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, сума кредиту складає 10000 грн., строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1,50 % в день. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) № НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 додатково ознайомився з умовами кредитного договору підписавши Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до Договору про споживчий (Стандартизована форма).
Згідно повідомлення ТОВ «УПР» вбачається, що 06.08.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 відбулося зарахування кредитних коштів на суму 10000 грн. 
Відповідно до листа АТ «Ощадбанк» від 31.03.2026 р. №46/12-11/44661/2026/БТ наданого на виконання ухвали суду від 05.03.2026 р. вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) відкрито банківський рахунок який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_4 , також випискою по банківському рахунку підтверджено перерахування коштів в сумі 10000 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови кредитного договору належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №4869474 від 06.08.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 02.06.2025 (за період з 06.08.2024 по 02.06.2025) за відповідачем рахується заборгованість у сумі 52047,51 грн., з яких: 9999,98 грн. заборгованість за тілом кредиту; 37047,53 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 5000 грн. штрафні санкції.
Встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» укладений договір факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025 р., відповідно до умов якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна» в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №4869474 від 06.08.2024 р. 
Згідно з витягом з реєстру боржників додатку №1 до договору факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025 р. вбачається, що за кредитним договором №4869474, боржником якого є ОСОБА_1 заборгованість становить 52047,51 грн., з яких: 9999,98 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 37047,53 грн. - сума заборгованості за відсотками, сума заборгованості за пенею, штрафами - 5000 грн. 
Таким чином, на підставі договору факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025 р. до позивача перейшло право грошової вимоги в розмірі 52047,51 грн.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з розрахунком заборгованості здійсненого ТОВ Лінеура Україна» за договором №4869474 від 06.08.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 02.06.2025 (за період з 06.08.2024 р. по 02.06.2025 р.) за відповідачем рахується заборгованість у сумі 52047,51 грн., з яких: 9999,98 грн. заборгованість за тілом кредиту; 37047,53 грн заборгованість за процентами за користування кредитом , 5000 грн. штрафні санкції.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №4869474 від 06.08.2024 року, вбачається, що ТОВ «Українські фінансові операції» за період з 03.06.2025 року по 31.07.2025 р. нараховані проценти за користування грошовими коштами в сумі 8850,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що відсотки за користування кредитом позикодавцем нараховані впродовж дії договору.
Щодо стягнення з відповідача відсотків, нарахованих первісним кредитором в розмірі 37047,53 грн. та відсотків нарахованих позивачем в сумі 8850,00 грн., суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п.1.4 договору №4869474 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.08.2024 р. тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.
З розрахунку заборгованості первісного кредитора та розрахунку заборгованості позивача вбачається, що за договором №4869474 від 06.08.2024 року в період з 06.08.2024 по 02.06.2025 здійснювалося нарахування процентів за ставкою 1,50% в день.
Суд не погоджується з таким розрахунком, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Згідно зі ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-ІХ від 22.11.2023.
Закон України від 22.11.2023 №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Відповідно до ч.5 ст.94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Враховуючи, що самим Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 06.08.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».
Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (24.12.2023 по 22.04.2024) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів (23.04.2024 по 20.08.2024) - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Разом із тим, дана норма не передбачає, що дія пункту 5 розділу І цього Закону не поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після набрання чинності цим Законом.
Тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» та стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом з розрахунку розміру денної процентної ставки: 1 % в період з 06.08.2024 року по 02.06.2025 р. в розмірі 30000 грн., 1% за період з 03.06.2025 р. по 31.07.2025 р. - 5899,99 грн. (1% х 9999,98 х 59 днів).
Таким чином, загальна сума відсотків за кредитом на умовах визначених договором та відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» станом на 31.07.2025 року становить 35899,99 грн.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено існування заборгованості у відповідача за вищевказаним кредитним договором, тому позовні вимоги з врахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування» підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості за договором №4869474 від 06.08.2024 року в розмірі 45899,97 грн., яка складається з: 9999,98 грн. суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту); 35899,99 грн. суми заборгованості за процентами.
Щодо нараховування трьох процентів річних та інфляційних втрат у порядку, передбаченому положеннями ч. 10 та 11 ст. 265 ЦПК України, до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Суд зазначає, що інфляційні втрати не відносяться до відсотків чи пені в розумінні ч. 10 ст. 265 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування відсотків чи пені у порядку, передбаченому ч. 10 ст. 265 ЦПК України є правом суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 дійшла висновку, що норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України).
Крім того у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.
Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.
Ураховуючи, що позивач не заявляв позовну вимогу про стягнення трьох процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України та відповідно суд не задовольняв такої вимоги, у суду відсутні підстави для застосування положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України.
Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Судом встановлено, що 01.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О. укладений договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг.
Відповідно до акту №4869474 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 адвокат Дідух Є.О. надав, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняв послуги професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства в сумі першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №4869474 від 06.08.2024 р., укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 . 
Верховний Суд у постанові від 15.06.2021 по справі № 159/5837/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі №690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання юридичних послуг від, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг)згідно договору, відповідність правової винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.
Суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб у судове засідання, неявку представника позивача у судове засідання з урахуванням заява про розгляд справи без його участі.
За таких обставин, суд вважає за необхідне, з огляду напринцип реальності та розумності стягнути витрати відповідача направову допомогу у розмірі 6000 грн.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Так, позивач звернувся з позовом на загальну суму 55897,49 грн., позов задоволений на суму 45899,97 грн., тобто на 82,11 %.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 1989,23 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4926,60 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» заборгованість за договором №4869474 від 06.08.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 45899,97 грн., яка складається з: 9999,98 грн. суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту); 35899,99 грн. суми заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» судовий збір в розмірі 1989,23 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4926,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04.05.2026 року.

Найменування сторін.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», місцезнаходження 03045, м. Київ, вул. Глибочицька, будинок 40, приміщення 19, літ. «Н», код ЄДРПОУ 40966896.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП- НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 

Суддя          Т.М. Черняєва