Справа № 342/1200/25
Провадження № 2/342/180/2026

РІШЕННЯ  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року       м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючої судді Андріюк І.Г., 
з участю секретаря судового засідання Малик Г.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є уродженкою та жителькою с. Рашків Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області. Її батьками є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При житті, 27 лютого 2006 року, ОСОБА_4 зробив письмове розпорядження на випадок смерті, яким все своє майно заповів позивачці. Даний заповіт зареєстрований в реєстрі за №16, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рашківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, ніким не скасований та не оскаржуваний. Бажаючи реалізувати право на спадщину за заповітом, позивачка звернулася до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Нотаріусом встановлено, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Городенківської районної ради 09.08.1988, вищевказане майно, головою якого був ОСОБА_4 , відносилося до колгоспного двору, що унеможливлює визначити частку спадкодавця в ньому, про що 7 листопада 2025 року видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1371/2-31. 
Спадкове господарство побудоване на земельній ділянці площею 0,25 га та належить до суспільної групи колгоспників, головою якого був батько позивачки. 
Колгоспний двір був припинений після введення в дію Закону України «Про власність» - з 15.04.1991. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Станом на 15.04.1991 у спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Після смерті батька позивачка вступила в управління спадковим майном, однак через обставини, встановлені нотаріусом, змушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою. Інших спадкоємців, які б протягом встановленого законом строку звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, немає. 
Ухвалою суду від 08.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, подали до суду зустрічний позов до  ОСОБА_1 та просять визнати за кожним з них право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов мотивований тим, що спадкове будинковолодіння зареєстровано за колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_4 . Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. 
Станом на 15 квітня 1991 року (час припинення колгоспних дворів) у спадковому господарстві проживали та були зареєстровані:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Отже, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/4 частці будинковолодіння. Позивачі за зустрічним позовом бажають зареєструвати право власності на належні їм частки у колгоспному дворі, розташованому по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим просять визнати за ними право власності на дані частки. Позивачка за зустрічним позовом може претендувати на 1/4 частку у даному колгоспному дворі, як член колгоспного двору, та на 1/4 частку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 . 
Ухвалою суду від 26.01.2026 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 
Ухвалою суду від 04.03.2026 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судові засідання, призначені на 24.03.2026, 09.04.2026 та на 07.05.2026, учасники справи не з`явилися. 
Представник позивачки-відповідачки  ОСОБА_1 - адвокат Боднарчук У.М. 08.04.2026 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки-відповідачки, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 
Відповідачі-позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у прохальній частині зустрічного позову просили розгляд справи проводити без їх участі.
Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56.
Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Із копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 09 серпня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13 липня 1988 р., вбачається, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване у АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 . 
Верховний Суд у постановах від 03 травня 2022 року в справі № 520/5386/15-ц, від 22 листопада 2023 року в справі № 689/1693/20 та ін. зазначив, що колгоспний двір – це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.
15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.
Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.
Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР).
У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц).
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом – аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників.
Копіями витягів з погосподарських книг Рашківської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, виданих Рашківським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по АДРЕСА_1 , у 1986-1987 роках - «робітничий двір», у 1988-1991 роках – «колгоспний двір», членами двору були:
- у 1986-1990 роках: голова сім`ї ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце роботи – цукрокомбінат, шофер; дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце роботи: бурякорадгосп, робітниця; колгосп «Ленінським шляхом», член ланки; син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , 28.05.1987 вибув на службу в армію, після чого вибув у с. Олієво-Королівка; син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 02.12.1988 по 21.12.1990 перебував на службі в армії; дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вибула у м. Санчурськ Кіровської області на навчання без зазначення дати вибуття;
- у 1991-1995 роках: голова сім`ї ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце роботи – Городенка цукрокомбінат; дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце роботи - спілка селян «Покуття», член ланки; син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вибув у с. Олієво-Королівка 21.12.1991; дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце роботи: Рашків ФАП, зав.мед., прибула 09.03.1992; зять ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце роботи - Городенка, МП «Надія».
Проте, зі змісту довідки № 14-20, виданої 13.02.2026 Рашківським старостинським округом Городенківської міської ради, вбачається, що у погосподарських книгах допущено помилку у написанні анкетних даних ОСОБА_10 ; правильними даними є: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Довідкою № 14-30, виданою 25.02.2026 Рашківським старостинським округом Городенківської міської ради, підтверджується, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , вибув із домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 на службу в армію 28.05.1987 і більше не повертався; після повернення з армії проживав за адресою: АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , прибула до господарства після навчання 09.03.1992, про що свідчить довідка № 14-19, видана 13.02.2026 Рашківським старостинським округом Городенківської міської ради.
Згідно даних, що містяться у довідці № 14-18, виданій 13.02.2026 Рашківським старостинським округом Городенківської міської ради, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , прибув до господарства, що розташоване по АДРЕСА_1 , - у 1992 році.
Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату.
Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.
Станом на 15.04.1991 у господарстві по АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: голова сім`ї ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується довідкою № 14-21, виданою 13.02.2026 Рашківським старостинським округом Городенківської міської ради.
Згідно копії диплому серії НОМЕР_1 , виданого 29 червня 1991 року, ОСОБА_7 у 1988 році вступила в Санчурське медичне училище і в 1991 році закінчила повний курс названого училища. 
Отже, станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_7 також була членом колгоспного двору, розташованого по АДРЕСА_1 , та не втратила право на частку в його майні, оскільки в цей часнавчалася в навчальному закладі.
З наведеного слідує, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7  на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. 
За заповітом, посвідченим 27.02.2006 секретарем виконавчого комітету Рашківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 16, ОСОБА_4 , 1940 р.н., житель с. Рашків Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів дочці ОСОБА_1 . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 45057214 (номер в реєстрі нотаріальних дій 16), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81882791, виданої 16.07.2025 Городенківською державною нотаріальною конторою.
Голова колгоспного двору ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 84 роки у с. Рашків Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 71 від 08 лютого 2025 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 08 лютого 2025 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.
Оскільки ОСОБА_4 помер після ІНФОРМАЦІЯ_10 , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; на день його смерті за вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , що стверджується копією довідки про останнє місце реєстрації громадянина на день його смерті № НОМЕР_3 , виданої 10.11.2025 ЦНАП Городенківської міської ради, та копією довідки № 14-114, виданої 18.07.2025 Рашківським старостинським округом Городенківської міської ради. 
Копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , виданого 24 лютого 1968 р. виконавчим комітетом Рашківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, підтверджується, що ОСОБА_4 , 1940 р.н., та відповідачка-позивачка ОСОБА_12 , 1949 р.н.,були подружжям, актовий запис № 3 від 24 лютого 1968 р.
Позивачка-відповідачка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , є дочкою ОСОБА_4 , що стверджується копіями: повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 10 січня 1992 р., з якого слідує, що при реєстрації народження ОСОБА_14 присвоєно прізвище « ОСОБА_15 », актовий запис № 27 від 29 листопада 1972 р.; свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого 21 червня 1992 р. Рашківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що ОСОБА_16 у зв`язку із укладенням шлюбу змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_17 », актовий запис № 4 від 21.06.1992.
Відповідач-позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_4 та відповідачки-позивачки ОСОБА_2 , актовий запис № 22 від 10 вересня 1970 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого 11 лютого 2004 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області.
Із копії спадкової справи № 193/2025, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (16.07.2025). Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 81882818, виданого 16.07.2025 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 74343430 (номер у нотаріуса 193/2025), спадкодавець – ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Частиною 1 статті 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Дружині спадкодавця – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , на день смерті чоловіка ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) виповнилося 75 років. Відповідно до ст.75 СК України, ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона вважається непрацездатною особою.
Як непрацездатна вдова спадкодавця, відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , маючи відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України право на обов`язкову частку у спадщині, заповідану позивачці-відповідачці ОСОБА_1 , до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (18.07.2025) подала нотаріусу заяву про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_4 .
Інших спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України мають обов`язкову частку в спадщині ОСОБА_4 , судом не встановлено. 
Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю ОСОБА_4 майно одержала позивачка-відповідача ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом.
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_4 входить 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому, як члену колишнього колгоспного двору.
Підставою звернення позивачки-відповідачки ОСОБА_1 до суду стало те, що державний нотаріус Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області постановою № 1371/02-31 від 07 листопада 2025 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовив позивачці-відповідачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок АДРЕСА_1 з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був ОСОБА_4 , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.
З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 27.10.2025, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1969/1991 роках, господарські будівлі та споруди – в 1972, 1991 роках. 
Ринкова вартість житлового будинку літ. «А» загальною площею 103,8 кв, житловою площею 60,3 кв, господарських будівель та споруд, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 05.11.2025 становить 207600 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я».
Площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_1 , становить 0,2500 га, про що свідчить копія виписки з погосподарської книги № 3 Рашківського старостинського округу Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, виданої 10.11.2025 за № 14-166.
Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004, державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 451137773, сформованої 07.11.2025, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні. Земельна ділянка кадастровий номер 2621684001:01:001:0269, площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 (розмір частки 1).
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності – це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Досліджені судом докази підтверджують, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи господарств – колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 09.08.1988. Враховуючи, що членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_4 , його дружина – відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , їх син – відповідач-позивач ОСОБА_3 та їх дочка – позивачка-відповідачка ОСОБА_18 , тому даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному.
Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 1/4 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , та фактично стала власником, однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки членів колишнього колгоспного двору у ньому не визначені, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану частку нерухомого майна.
Крім того, позивачці-відповідачці ОСОБА_1 належить 1/4 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить 2/4 (1/2) частки. 
Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3  правомірно набули право власності кожен на 1/4 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України.
Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою ОСОБА_1 права власності на житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення.
На підставі ст.ст. 112, 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1273, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 76, 81, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітомзадовольнити частково.
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудамизадовольнити.
Визнати за  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Визнати за  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Учасники справи:
- позивачка-відповідачка  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ;
- представник позивачки-відповідачки – адвокат Боднарчук Уляна Максимівна, адреса робочого місця адвоката: вул. Героїв Євромайдану, 6, м. Городенка, Коломийський район, Івано-Франківська область; 
- відповідачка-позивачка  ОСОБА_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ;
- відповідач-позивач  ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 .

Повний текст судового рішення складено 12.05.2026.

Суддя:        Андріюк І.Г.