Справа № 369/7812/24
Провадження № 2/369/5543/24
РІШЕННЯ
Іменем України

22.05.2026 року        м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Янченка А.В.,
за участю секретаря судового засідання Лисяк К.О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачів 1, 2 Михайленка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання у м. Києві цивільну справу № 369/7812/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання договору позики неукладеним, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі – позивач) звернувся до ОСОБА_3 (далі – перший відповідач), ОСОБА_4 (далі – другий відповідач) з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Білгород-Дністровським УМВС України в Одеській області 10 жовтня 1996 року; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 22 жовтня 2004 року; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві 25 червня 2010 року; адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики в сумі 4 030 540,20 грн., пеню в сумі 2 096 592,97 грн. 12 % річних в сумі 169 613,97грн., судовий збір в сумі 15 140,00 грн.,, а всього - 6 311 887 (шість мільйонів триста одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім) гривень 14 копійок.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 04 лютого 2021 року між Позивачем (Позикодавцем) та Відповідачем 1 (Позичальником) був укладений Договір позики (надалі – Договір позики). Відповідно п. 1.1. Договору позики, Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 Договору позики (надалі іменується «позика»), а Позичальник зобов`язався повернути позику у визначений цим Договором строк. (Копія Договору позики додавалась до Позовної заяви).
В якості забезпечення виконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань по поверненню позики, 12 лютого 2021 року між Позивачем та Відповідачем 1 був укладений Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О. та зареєстрований за № 272. (надалі – Договір застави). За умовами Договору застави Відповідач 1 передав Позивачу в заставу 20 % (двадцять) відсотків частки у статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (надалі – ТОВ «ГЕНЕТИК-ЛАБ»), ідентифікаційний код юридичної особи 43735668. 
П. 2.1. Договору позики передбачено, що розмір позики становить 102 000 (сто дві тисячі) доларів США, що на день укладення Договору позики становило еквівалент 2 855 490 (двом мільйонам вісімсот п`ятидесяти п`яти тисяч чотириста дев`яноста) гривень 00 копійок, розрахованим за офіційним курсом долару США до гривні, встановленим Національним банком України на дату укладення Договору позики.
Відповідно до п. 5.2. Договору позики, сторони домовились про наступний графік повернення позики:
-до 04 лютого 2022 року кошти у гривні, що на дату повернення будуть становити еквівалент 34 000 (тридцяти чотирьох тисяч) доларів США, розрахований за офіційним курсом долару США до гривні, встановлений Національним банком України на день сплати;
-до 04 лютого 2023 року кошти у гривні, що на дату повернення будуть становити еквівалент 34 000 (тридцяти чотирьох тисяч) доларів США, розрахований за офіційним курсом долару США до гривні, встановлений Національним банком України на день сплати;
-до 04 лютого 2024 року кошти у гривні, що на дату повернення будуть становити еквівалент 34 000 (тридцяти чотирьох тисяч) доларів США, розрахований за офіційним курсом долару США до гривні, встановлений Національним банком України на день сплати.
У відповідності до п. 5.1. Договору позики, Відповідач зобов`язався повернути Позивачу позику у строк до 04 лютого 2024 року. 
Відповідач 1 ані до 04 лютого 2024 року, ані станом на сьогодні, не здійснював повернення позики згідно узгодженого графіку, і не виконав свої зобов`язання за Договором позики, не здійснив жодного платежу, передбаченого графіком та не повернув Позивачу грошові кошти. 
Всупереч умовам Договору та вимогам законодавства, починаючи з 04 лютого 2022 року Відповідач не здійснює повернення позики, згідно визначеного в Договорі графіку. 
У зв`язку з недобросовісним ставленням Відповідача до своїх зобов`язань за Договором позики та недотриманням графіку платежів, вказаного у п. 5.2. Договору позики, Позивач 05 січня 2024 року був вимушений направляти йому Заяву з вимогою про виконання зобов`язань за Договором позики. Дані факти підтверджуються наступними документами: Заява з вимогою про виконання зобов`язань за Договором позики від 05.01.2024р., Накладною № 0829202551666 від 05.01.2024р., Описом вкладенням у цінний лист, Роздруківкою з сайту Укрпошти https://www.ukrposhta.ua/ про вручення поштового відправлення. 
Вищенаведена Заява Відповідачем 1 була проігнорована, а гроші – не були повернуті, тому Позивачем після закінчення строку повернення позики, а саме 08 лютого 2024 року була повторно надіслана Заява з вимогою про виконання зобов`язань за Договором позики, що підтверджується такими документами: Заява з вимогою про виконання зобов`язань за Договором позики від 08.02.2024р., Накладною №0306213116047 від 08.02.2024р., Описом вкладенням у цінний лист, Роздруківкою з сайту Укрпошти https://www.ukrposhta.ua/ про невручення поштового відправлення. (Копія Заяви з вимогою про виконання зобов`язань з доказами її направлення та не вручення додавалась до Позовної заяви).
Всі Заяви, які були надіслані Відповідачу, були ним проігноровані і грошові кошти Позивачу не були повернуті. 
Зважаючи на наведені вище обставини та умови Договору позики, сума основного боргу Відповідача перед Позивачем становить: 102 000 (сто дві тисячі) доларів США 00 центів.
Станом на сьогодні 01 травня 2024 року, офіційний курс Долара США, встановлений Національним банком України, становить – 39,5151 гривень за 1 долар США (надалі – курс Долара).
Отже сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить: 102 000 (сто дві тисячі) доларів США 00 центів х 39,5151 гривень (курс Долара), а загалом – 4 030 540 (чотири мільйони тридцять тисяч п`ятсот сорок) гривень 20 копійок.
Згідно п. 6.5. Договору позики, за несвоєчасне повернення позики та несвоєчасне здійснення чергового платежу, згідно графіку повернення позики, Позичальник сплачує на користь Позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми коштів за кожний день прострочення.
За період з 05 лютого 2022 року по 01 травня 2024 року загальний розмір пені становить 2 096 592 (два мільйони дев`яносто шість тисяч п`ятсот дев`яносто дві) гривні 97 копійок. 
П. 6.6. Договору позики передбачено, що за несвоєчасне повернення всієї суми позики у строк, передбачений п. 5.1. Договору позики Позичальник сплачує на користь Позикодавця, окрім пені, 12% річних від простроченої суми. 
За період з 05 лютого 2024 року по 01 травня 2024 року сума нарахованих 12 % річних за 128 днів прострочення становить: 169 613 (сто шістдесят дев`ять тисяч шістсот тринадцять) гривень 97 копійок. Розрахунок здійснювався за формулою: сума нарахованих 12 % річних = С х Z x Д : 365 : 100 %, де С – сума заборгованості, Z – відсоток річних зазначений в договорі, Д – кількість днів прострочення (4 030 540,20 х 12 % х 128 : 365 : 100 % = 169 613, 97грн.).
Таким чином, загальна сума заборгованості за Договором позики з урахуванням пені і 12 % річних становить: 4 030 540,20 + 2 096 592,97 + 169 613,97грн. = 6 296 747 (шість мільйонів двісті дев`яносто шість тисяч сімсот сорок сім) гривень 14 копійок.
Договір позики був укладений за згодою Відповідача 2 – дружини Відповідача 1, про що нею була надана нотаріусу відповідна письмова заява, справжність підпису на якій було засвідчено 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О., зареєстрована в реєстрі за №201. Посилання на дану заяву міститься в п. 8.3. Договору позики. Цією ж Заявою вона надана згоду на укладення Договору застави. Посилання на дану заяву міститься в п. 2.10. Договору застави.
Підписанням даної Заяви Відповідач 2 засвідчила надання своєї згоди на отримання Відповідачем 1 грошових коштів у позику та передачу у заставу рухомого майна, а також те, що дані договори укладалися в інтересах сім`ї, на умовах, які визначені ними спільно, та їх укладення відповідає їхньому спільному волевиявленні. А також їй було роз`яснено зміст ст.ст. 65, 73 Сімейного кодексу України (надалі СК – України). 
У заяві про надання згоди на укладення Договору позики і Договору застави, Відповідач 2 не зазначила, що її чоловік бере позику на особисті потреби, натоміть засвідчила, що договори укладалися в інтересах сім`ї та відповідає їхньому спільному волевиявленню. 
Оскільки Договір позики укладався Відповідачем 1 за згодою Відповідача 2, а кошти, отримані за вказаним договором, були використані Відповідачами в інтересах їх сім`ї, це породжує обов`язки по поверненню грошових коштів, отриманих за Договором і для Відповідача 2. У зв`язку з цим стягнення заборгованості має бути здійснене солідарно з Відповідача 1 та Відповідача 2. 
На підставі наведеного, позивач звернувся з позовом до суду.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
18.06.2024 року до суду від представника першого відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній просив суд відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики, в повному обсязі.
Відзив на позов мотивовано наступним.
Позивач в своєму позові зазначає, що «04 лютого 2021 року між Позивачем (Позикодавцем) та Відповідачем 1 (Позичальником) був укладений Договір позики (далі – Договір позики). Відповідно до п. 1.1 Договору позики, Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1. Договору позики (надалі іменується «позика»), а Позичальник зобов`язався повернути позику у визначений цим Договором строк». Але Позивач не зазначив, що грошові кошти мали бути передані в порядку та на умовах визначених Договором позики.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
В п. 3.1. Договору позики зазначено, що сума позики отримана Позичальником в повному обсязі від Позикодавця в день підписання Договору позики.
П. 3.2. Договору позики визначено, що грошові кошти, що є предметом цього Договору, передані Позикодавцем та одержані Позичальником до підписання цього Договору. Факт отримання грошових коштів Позичальником за цим Договором підтверджується підписанням ним цього Договору.
Таким чином, Договором позики визначається, що він розповсюджується на взаємовідносини між сторонами, що виникли до його підписання, але в Договорі позики відсутнє посилання на п. 3 ст. 631 ЦК України, який визначає, що Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Тобто, якщо, як стверджує Позивач, він передав Відповідачу 1 грошові кошти до укладання Договору позики, то в нього має бути розписка, що засвідчує отримання від нього грошових коштів або в Договорі позики мало бути визначено конкретний момент передачі грошових коштів, з зазначенням часу та дати передачі, та посилання на застосування сторонами п. 3 ст. 631 ЦК України. Позивач стверджує, що він надав грошові кошти в позику, але він не надає суду жодного документу, який це підтверджує. Згідно п. 7.1. Договору позики «цей Договір вважається укладеним з моменту передачі Позикодавцем Позичальникові грошових коштів і набирає чинності з моменту підписання Сторонами цього Договору». В зв`язку з цим постає питання, в який же момент був укладений Договір позики? З огляду на надані Позивачем докази, вбачається, що Договір позики був підписаний сторонами, але не укладений, оскільки відсутні докази надання грошових коштів Позивачем Відповідачу 1.
У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року справа № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок».
Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21).
Як зазначає представник першого відповідача на численну судову практику, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення (див.: постанови Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20, провадження № 61-14052св21 та від 07 червня 2023 року у справі № 522/19653/21, провадження № 61-10376св22 (ЄДРСРУ № 111524412).
З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22).
Згідно з частиною першою статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. (24 травня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 947/29816/19, провадження № 61-2519св23 (ЄДРСРУ № 111192393).
Як зазначає представник першого відповідача правовідносини, які склалися між Позивачем та Відповідачем 1 ґрунтувалися, в першу чергу, на спільному бізнесі, а саме: Позивач та Відповідач 1 є учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668), основним видом діяльності якого є Дослідження й експериментальні розробки у сфері біотехнологій. Оскільки вид діяльності вказаного Товариства є не достатньо розвиненим на ринку України, то й його розвиток потребував суттєвих фінансових вливань, яких, як відомо суду з поданих Позивачем даних про майновий стан Відповідача 1 та Відповідача 2, у Відповідача 1 немає. В зв`язку з цим, різні товариства, в яких Позивач є учасником (засновником) надавали Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668) поворотні фінансові допомоги. Оскільки, вказані суми поворотних фінансових допомог були достатньо суттєвими, то Позивач хвилювався про їх вчасне повернення, хоча Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668) здійснювало їх повернення. Про дані обставини Позивач замовчує, але вони йому добре відомі, оскільки всі перерахування здійснювались бухгалтерами цих товариств. В зв`язку з наданими товариствами, в яких Позивач є учасником (засновником), поворотних фінансових допомог Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668) та тим, що ризики Позивача при налагоджені та розвитку нового бізнесу були більш суттєвими, то Позивачем, через його адвоката Отрощенко Ю.М., було запропоновано Відповідачу 1 підписати Договір позики та, в якості забезпечення по ньому, Договір застави, який був укладений 12.02.2021 між Позивачем та Відповідачем 1 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О. та зареєстрований за №272 (Далі-Договір застави). За умовами Договору застави Відповідач 1 передав Позивачу в заставу 20% (двадцять відсотків) частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668). Тобто, Відповідач 1, не отримуючи грошові кошти за Договором позики, пішов на зустріч Позивачу, оскільки був впевнений в розвитку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668) й в тому, що Позивач не буде поводитись суперечливо, але був введений в оману. Отже, викладені обставини спростовують твердження зазначене в п. 3.3. Договору позики про те, що цей договір не пов`язаний з підприємницькою діяльністю хоча б однієї із сторін. Також, вказане вище може бути підтверджене показами свідків про виклик яких буде подане відповідне клопотання.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Також, в позовній заяві Позивач зазначає, що Відповідачем 1 проігноровано Заяву з вимогою про виконання зобов`язань за Договором позики, але це не відповідає дійсності. Позивач, стверджуючи, що Договір позики є укладеним, має, в першу чергу, сам керуватися ним. П. 8.2. Договору позики передбачено, що сторони вживатимуть заходів щодо розгляду спорів та розбіжностей, які можуть виникнути з цього Договору чи пов`язані з ним, шляхом переговорів. Позивачу відома адреса Відповідача 1, йому відомий номер мобільного телефону Відповідача 1, але він жодним чином не повідомив про вказану вище заяву, хоча мав таку можливість й не вжив заходів для початку переговорів. Таким чином, дане твердження Позивачем є таким, що підтверджує його суперечливу поведінку та не відповідає дійсності.
Варто зазначити, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).
Правовий аналіз ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.
За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах: від 28 серпня 2019 року (справа № 638/20603/16, провадження № 61-26089св18) та від 08 квітня 2020 року (справа № 361/7130/15-ц, провадження № 61-1843св20).
Вказана в п. 2.1. Договору позики грошова сума, що еквівалентна 102 000 (ста двум тисячам) доларів США є доволі суттєвою і, якщо вона витрачається в інтересах сім`ї, то мають бути придбані вартісні активи, але, як підтверджує сам Позивач, надаючи до суду разом з Заявою про забезпечення позову документи, які вказують на наявне, на момент подання цієї заяви, майно в Відповідача 1 та Відповідача 2, то ніяких вартісних активів у відповідачів, після 04.02.2021, не з`явилось, що означає, що вказаних грошових коштів Відповідач 1 не отримував, а, отже, і витратити їх в інтересах сім`ї не міг.
Крім того, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також представником першого відповідача подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання Договору позики від 04 лютого 2021 року, підписаного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не укладеним.
Зустрічні позовні вимоги мотивовані аналогічними доводами, які містяться у відзиві на позов першого відповідача.
26.06.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого остання визнала відзив безпідставними та необгрунтованим.
02.07.2024 до суду від представника першого відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно якого останній вважає, що позивач своїми аргументами та наданими доказами жодним чином не доводить, що Відповідач 1 отримав грошові кошти, а також, не надає доказів такого отримання коштів.
Відповідно до п. 7.1. Договору позики «цей Договір вважається укладеним з моменту передачі Позикодавцем Позичальникові грошових коштів і набирає чинності з моменту підписання Сторонами цього Договору». З огляду на даний пункт Договору позики, Позивач, на підтвердження своїх вимог, має надати докази того в який момент був укладений Договір позики. З наданих Позивачем доказів, вбачається, що Договір позики був підписаний сторонами, але не укладений, оскільки відсутні докази надання грошових коштів Позивачем Відповідачу 1.
Враховуючи вищевикладене, то тільки наявність розписки, в даному випадку, може засвідчити факт отримання Відповідачем 1 від Позивача грошових коштів або в Договорі позики мало бути визначено конкретний момент передачі грошових коштів, з зазначенням часу та дати передачі, та посилання на застосування сторонами п. 3 ст. 631 ЦК України.
Ухвалою суду від 04.09.2024 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання договору позики неукладеним до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.
19.09.2024 року до суду від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічний позов, згідно якого останній просив суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки зустрічна позовна заява є необгрунтованою, безпідставною.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні.
16.6.2025 року до суду від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про зміну предмету позову, згідно якого остання змінила предмет позову у цивільній справі № 369/7812/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики, виклавши його наступним чином: стягнути солідарно з ОСОБА_3  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Білгород-Дністровським УМВС України в Одеській області 10 жовтня 1996 року; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) і ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 22 жовтня 2004 року; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; паспорт серії НОМЕР_8 , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві 25 червня 2010 року; адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики, а саме грошову суму в Гривні, що на день виконання судового рішення становитиме еквівалент 102 000 (ста двох тисяч) Доларів США, розрахованим за офіційним курсом долару США до гривні, встановленим Національним банком України; стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Білгород-Дністровським УМВС України в Одеській області 10 жовтня 1996 року; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) і ОСОБА_4  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 22 жовтня 2004 року; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; паспорт серії НОМЕР_8 , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві 25 червня 2010 року; адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) штрафні санкції, а саме: пеню в сумі 2 096 592,97 грн., та 12 % річних в сумі 169 613,97 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Білгород-Дністровським УМВС України в Одеській області 10 жовтня 1996 року; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) і ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 22 жовтня 2004 року; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; паспорт серії НОМЕР_8 , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві 25 червня 2010 року; адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати, в тому числі по сплаті судового збору в сумі 15 140,00грн.
Дана заява прийнята судом до розгляду. 
08.09.2026 року представником відповідачів за первісним позовом надано до суду висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи № 5518/25-61 від 13.08.2025, згідно якого за результатами психологічного дослідження з використанням поліграфа у ОСОБА_3 фізіологічні реакції, які свідчать про те, що він отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 102 000 дол. США згідно договору позики від 04.02.2021 року не виявляються.
Даний висновок експерта не прийнято судом з огляду порушення заявником встановленого ст. 83 ЦПК України порядку подачі доказів, про що постановлену відповідну протокольну ухвалу від 18.09.2025 року.
У судовому засіданні 18.09.2025 року судом були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Дані свідки підтвердили наявність між позивачем та першим відповідачем бізнесових стосунків, зокрема корпоративних стосунків між позивачем та першим відповідачем як учасників ТОВ «ГЕНЕТИК-ЛАБ», в тому числі щодо повернення поворотних фінансових допомог ТОВ «ГЕНЕТИК-ЛАБ».
Крім того, вказані свідки не підтвердили отримання першим відповідачем від позивача грошових коштів для особистого використання. 
У судовому засіданні 15.05.2026 року представник позивача за первісним позовом підтримала задоволення первісних позовних вимог та заперечила проти задоволення зустрічним позовних вимог, представник позивача за зустрічним позовом підтримав задоволення зустрічних позовних вимог та заперечив проти задоволення первісних вимог.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, суд дійшов висновку, що зустрічний позов слід задовольнити, а у задоволенні первісного позову слід відмовити із таких підстав.
04 лютого 2021 року між позивачем за первісним позовом (позикодавцем) та першим відповідачем за первісним позовом (позичальником) був укладений Договір позики (далі – договір позики). Відповідно до п. 1.1 Договору позики, позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1. Договору позики (надалі іменується «позика»), а Позичальник зобов`язався повернути позику у визначений цим Договором строк». Але Позивач не зазначив, що грошові кошти мали бути передані в порядку та на умовах визначених Договором позики.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
В п. 3.1. Договору позики зазначено, що сума позики отримана Позичальником в повному обсязі від Позикодавця в день підписання Договору позики.
П. 3.2. Договору позики визначено, що грошові кошти, що є предметом цього Договору, передані Позикодавцем та одержані Позичальником до підписання цього Договору. Факт отримання грошових коштів Позичальником за цим Договором підтверджується підписанням ним цього Договору.
Суд погоджується з доводами представника першого відповідача за первісним позовом, що договором позики визначається, що він розповсюджується на взаємовідносини між сторонами, що виникли до його підписання, але в Договорі позики відсутнє посилання на п. 3 ст. 631 ЦК України, який визначає, що Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Тобто, якщо, як стверджує Позивач, він передав Відповідачу 1 грошові кошти до укладання Договору позики, то в нього має бути розписка, що засвідчує отримання від нього грошових коштів або в Договорі позики мало бути визначено конкретний момент передачі грошових коштів, з зазначенням часу та дати передачі, та посилання на застосування сторонами п. 3 ст. 631 ЦК України. Позивач стверджує, що він надав грошові кошти в позику, але він не надає суду жодного документу, який це підтверджує. Згідно п. 7.1. Договору позики «цей Договір вважається укладеним з моменту передачі Позикодавцем Позичальникові грошових коштів і набирає чинності з моменту підписання Сторонами цього Договору». В зв`язку з цим постає питання, в який же момент був укладений Договір позики? З огляду на надані Позивачем докази, вбачається, що Договір позики був підписаний сторонами, але не укладений, оскільки відсутні докази надання грошових коштів Позивачем Відповідачу 1.
У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року справа № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок».
Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21).
Як зазначає представник першого відповідача на численну судову практику, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення (див.: постанови Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20, провадження № 61-14052св21 та від 07 червня 2023 року у справі № 522/19653/21, провадження № 61-10376св22 (ЄДРСРУ № 111524412).
З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22).
Згідно з частиною першою статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами (24 травня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 947/29816/19, провадження № 61-2519св23 (ЄДРСРУ № 111192393).
Як зазначає представник першого відповідача за первісним позовом правовідносини, які склалися між позивачем та першим відповідачем за первісним позовом ґрунтувалися, в першу чергу, на спільному бізнесі, а саме: позивач та перший відповідач за первісним позовом є учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668), основним видом діяльності якого є Дослідження й експериментальні розробки у сфері біотехнологій. Оскільки вид діяльності вказаного Товариства є не достатньо розвиненим на ринку України, то й його розвиток потребував суттєвих фінансових вливань, яких, як відомо суду з поданих позивачем за первісним позовом даних про майновий стан відповідачів за первісним позовом, у первісного відповідача за первісним позовом немає. В зв`язку з цим, різні товариства, в яких позивач за первісним позовом є учасником (засновником) надавали Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668) поворотні фінансові допомоги. Оскільки, вказані суми поворотних фінансових допомог були достатньо суттєвими, то Позивач хвилювався про їх вчасне повернення, хоча Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668) здійснювало їх повернення. Про дані обставини позивач за первісним позовом замовчує, але вони йому добре відомі, оскільки всі перерахування здійснювались бухгалтерами цих товариств. 
У зв`язку з наданими товариствами, в яких позивач за первісним позовом є учасником (засновником), поворотних фінансових допомог Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668) та тим, що ризики позивача за первісним позовом при налагоджені та розвитку нового бізнесу були більш суттєвими, то позивачем за первісним позовом, через його адвоката Отрощенко Ю.М., було запропоновано відповідачу 1 за первісним позовом підписати Договір позики та, в якості забезпечення по ньому, Договір застави, який був укладений 12.02.2021 між позивачем та першим відповідачем за первісним позовом та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О. та зареєстрований за №272 (Далі-Договір застави). За умовами Договору застави перший відповідач за первісним позовом передав позивачу за первісним позовом в заставу 20% (двадцять відсотків) частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668). 
Тобто, перший відповідач за первісним позовом, не отримуючи грошові кошти за договором позики, пішов на зустріч позивачу за первісним позовом, оскільки був впевнений в розвитку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕТИК-ЛАБ» (ЄДРПОУ 43735668) й в тому, що позивач за первісним позовом не буде поводитись суперечливо, але був введений в оману. 
Отже, викладені обставини спростовують твердження зазначене в п. 3.3. Договору позики про те, що цей договір не пов`язаний з підприємницькою діяльністю хоча б однієї із сторін. Також, вказане вище може бути підтверджене показами свідків про виклик яких буде подане відповідне клопотання.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Також, в позовній заяві позивач за первісним позовом зазначає, що першим відповідачем за первісним позовом проігноровано Заяву з вимогою про виконання зобов`язань за Договором позики, але це не відповідає дійсності. Позивач за первісним позовом, стверджуючи, що Договір позики є укладеним, має, в першу чергу, сам керуватися ним. П. 8.2. Договору позики передбачено, що сторони вживатимуть заходів щодо розгляду спорів та розбіжностей, які можуть виникнути з цього Договору чи пов`язані з ним, шляхом переговорів. Позивачу за первісним позовом відома адреса першого відповідача за первісним позовом, йому відомий номер мобільного телефону першого відповідача за первісним позовом, але він жодним чином не повідомив про вказану вище заяву, хоча мав таку можливість й не вжив заходів для початку переговорів. 
Таким чином, дане твердження позивача за первісним позовом є таким, що підтверджує його суперечливу поведінку та не відповідає дійсності.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).
Правовий аналіз ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). 
Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.
За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах: від 28 серпня 2019 року (справа № 638/20603/16, провадження № 61-26089св18) та від 08 квітня 2020 року (справа № 361/7130/15-ц, провадження № 61-1843св20).
Вказана в п. 2.1. Договору позики грошова сума, що еквівалентна 102 000 (ста двум тисячам) доларів США є доволі суттєвою і, якщо вона витрачається в інтересах сім`ї, то мають бути придбані вартісні активи, але, ніяких вартісних активів у відповідачів за первісним позовом, після 04.02.2021, не з`явилось, що означає, що вказаних грошових коштів перший відповідач за первісним позовом не отримував, а, отже, і витратити їх в інтересах сім`ї не міг.
Крім того, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Водночас, позивач за первісним позовом не скористався своїм правом на особисту участь у судовому засіданні, наданні показань суду в якості свідка на підтвердження обставини укладення спірного договору позики та реальної передачі позивачем першому відповідачу за первісним позовом грошових коштів, натомість направив до суду представника для підтвердження обставин дійсності укладення договору та передачі спірних коштів позивачем за первісним позовом першому відповідачу за первісним позовом.
При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. 
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики – відмовити повністю.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання договору позики неукладеним задовольнити у повному обсязі.
Визнати договір позики від 04 лютого 2021 року, підписаний між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , неукладеним.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_9 ) 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять гривень) 20 коп. судового збору за подання зустрічного позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 16.06.2026 року.

Суддя        А.В. Янченко