ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2746/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.
секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від позивача: Фізичної особи-підприємця Бумбураса Пантеліса Васіліоса, м. Херсон, Лялін В.Ю., на підставі ордеру
від відповідача: Одеської міської ради, м. Одеса - не з`явився 
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради, м. Одеса - не з`явився
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Обслуговуючого кооперативу “Бізнес-Центр “ОльвіяЯ”, м. Одеса - Богданов В.В., на підставі самопредставництва

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради, м. Одеса
на рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2026 року суддя першої інстанції Малярчук І.А., повний текст складено та підписано 29.01.2026
у справі №916/2746/25 
позовом: Фізичної особи-підприємця Бумбураса Пантеліса Васіліоса, м. Херсон
до відповідача: Одеської міської ради, м. Одеса, 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради, м. Одеса
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Обслуговуючого кооперативу “Бізнес-Центр “Ольвія”, м. Одеса
про розірвання договору оренди землі від 26.01.2006

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
11.07.2025 Фізична особа - підприємець Бумбурас Пантеліс Васіліос, м.Херсон звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської міської ради, м.Одеса, у якому просить розірвати договір оренди від 26.01.2006 земельної ділянки загальною площею 819 кв. м, що знаходиться у м. Одеса, вулиця Віце-адмірала Жукова 21/23, посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е, зареєстрованого у реєстрі під номером 39. 
Позивач просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 26.01.2006 щодо земельної ділянки площею 819 кв. м за адресою: м. Одеса, вул. Віце-адмірала Жукова, 21/23, оскільки після завершення будівництва бізнес-центру та передачі будівлі на баланс ОК «Бізнес-Центр «Ольвія» він фактично припинив користування цією земельною ділянкою. Позивач вважає, що кооператив став фактичним користувачем земельної ділянки та правонаступником його прав і обов`язків, однак відповідач не переоформив відповідні правовідносини, унаслідок чого договір оренди продовжує діяти, а обов`язок зі сплати орендної плати залишається покладеним на позивача.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.07.2025 відкрито провадження у справі №916/2746/25, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.08.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради (65011, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 83/85, код ЄДРПОУ 45839467).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.10.2005 залучено до участі у справі №916/2746/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Обслуговуючий кооператив “БІЗНЕС-ЦЕНТР “ОЛЬВІЯ” (65000, м. Одеса, вул. Віце-адмірала Жукова 21/23, код ЄДРПОУ 38154473).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.01.2026 у справі №916/2746/25 задоволено позов Фізичної особи-підприємця Бумбураса Пантеліса Васіліоса, м.Херсон до Одеської міської ради, м.Одеса, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради, м. Одеса та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Обслуговуючого кооперативу “БІЗНЕС-ЦЕНТР “ОЛЬВІЯ”, м.Одеса про розірвання договору оренди землі від 26.01.2006.
Розірвано договір оренди землі від 26.01.2006, укладений між Фізичною особою-підприємцем Бумбурасом Пантелісом Васіліосом, м. Херсон та Одеською міською радою, м.Одеса, загальною площею 819 кв.м., що знаходиться у м.Одесі, вулиця Віце-адмірала Жукова 21/23, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., зареєстрований у реєстрі під номером 39. Стягнуто з Одеської міської ради, м. Одеса на користь Фізичної особи-підприємця Бумбураса Пантеліса Васіліоса, м.Херсон, 3 028 грн судового збору.
Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на те, що позивач, як добросовісний орендар належним чином виконав умови договору оренди землі, завершив будівництво об`єкта та ввів його в експлуатацію, після чого фактично припинив користування спірною земельною ділянкою у зв`язку з відчуженням приміщень третім особам та передачею будівлі на баланс обслуговуючого кооперативу. Судом також установлено відсутність у позивача будь-яких речових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на спірній земельній ділянці, а також наявність дій, спрямованих на припинення договору оренди землі та переоформлення права користування земельною ділянкою на фактичного користувача.
Оцінивши встановлені обставини з урахуванням положень Закону України «Про оренду землі», норм земельного та цивільного законодавства, а також правових висновків Верховного Суду щодо права добросовісного орендаря на припинення договору оренди землі після завершення будівництва та припинення фактичного користування земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання спірного договору оренди землі у судовому порядку та задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради, м. Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2026 у справі № 916/2746/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву Фізичної особи-підприємця Бумбураса Пантеліса Васіліоса, м. Херсон залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Апелянт зауважує на тому, що суд першої інстанції при ухваленні рішення у справі зазначив висновки Верховного Суду у постановах від 22.03.2018 у справі №909/560/174, від 12.06.2018 у справі №910/18941/17, від 27.11.2019 №910/4540/19 стосовно того, що право добросовісного орендаря на припинення договору оренди землі у зв`язку із завершенням будівництва та прийняттям в експлуатацію об`єкта є самостійною, спеціальною підставою для припинення зобов`язання, яка не залежить від волевиявлення органу місцевого самоврядування. Водночас, апелянт зазначає, що ці висновки є нерелевантними та не можуть застосовуватись у зазначеній справі. 
Скаржник зауважує, що сам факт завершення будівництва не свідчить про факт припинення користування орендарем наданою йому для будівництва земельною ділянкою, що є підставою для розірвання договору оренди землі на підставі закону та ці події, як правило, не співпадають в часі. Факт припинення користування земельною ділянкою може бути підтверджений, зокрема, доказами передачі права власності на новозбудований об`єкт нерухомості іншій особі, передачі новозбудованого багатоквартирного будинку на баланс ОСББ чи іншої експлуатуючої організації, оформлення права власності, оренди чи постійного користування на земельну в порядку, встановленому ст. 41,42 Земельного кодексу України.
Апелянт вважає, що оскільки земельна ділянка використовувалась ОСОБА_1 та ОК «Бізнес – Центр «Ольвія» не тільки з метою будівництва, а подальшої експлуатації та обслуговування бізнес-центру, про що свідчать надані позивачем документи та не заперечується учасниками процесу, а, отже, судом першої інстанції помилково здійснено висновок про наявність у позивача права на розірвання договору із підстав завершення будівництва бізнес – центру. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2026 року у справі №916/2746/25, справу призначено до судового розгляду.
21.04.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Бумбураса Пантеліса Васіліоса, м. Херсон надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що між Одеською міською радою та Бумбурасом Пантелісом Васіліосом 26.01.2006 укладено договори оренди земельних ділянок для проектування, будівництва та експлуатації бізнес-центру строком на 50 років. Після завершення будівництва у 2007 році та введення об`єкта в експлуатацію, будівлю бізнес-центру було передано на баланс ОК «Бізнес-Центр «Ольвія», створеного власниками приміщень у будинку. Позивач вказує, що після передачі об`єкта нерухомості кооперативу він фактично припинив користування земельною ділянкою, не є власником жодного приміщення у будівлі, не входить до органів управління кооперативу та не має правового зв`язку із подальшою експлуатацією об`єкта. 
Позивач посилається на положення статей 19, 32 Закону України «Про оренду землі», статті 141 Земельного кодексу України та статті 651 Цивільного кодексу України, відповідно до яких завершення будівництва та прийняття об`єкта в експлуатацію надає добросовісному орендарю право вимагати припинення договору оренди земельної ділянки, у тому числі шляхом його розірвання в судовому порядку у разі відсутності згоди орендодавця, а добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є самостійною підставою припинення такого права. 
Також наголошує, що позивач належно виконував умови договору оренди, сплачував орендну плату, однак після передачі будівлі кооперативу фактично позбавлений можливості користуватися земельною ділянкою, оскільки об`єкт нерухомості йому не належить. Відтак, подальше існування договору оренди суперечить фактичним обставинам користування земельною ділянкою. 
Крім того, позивач посилається на усталену практику Верховного Суду, зокрема, постанови у справах №909/560/17, №910/18941/17, №910/10752/19, №910/4540/19 та №925/315/18, у яких сформульовано правовий висновок про те, що завершення будівництва, введення об`єкта в експлуатацію та передача його на баланс експлуатуючої організації є підставами для дострокового припинення договору оренди землі на вимогу орендаря. 
Відзив долучено до матеріалів справи.
15.04.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОК «Бізнес – центр «Ольвія» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити рішення Госполарського суду Одеської області від 28.01.2026 у справі №916/2746/25 без змін, а апеляційну скаргу Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради без задоволення.
Відзив долучено до матеріалів справи.
Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзив на апеляційну скаргу, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні, представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача просили суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з мотивів, викладених письмово у відзивах на апеляційну скаргу.
Представники учасників справи від відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (скаржника) в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки про доставку до їх електронних кабінетів ухвали про відкриття апеляційного провадження. Про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є їх правом, а не обов`язком, явка учасників судового процесу ухвалами суду не визнана обов`язковою, учасники справи скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши представників учасників справи, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2026 року у справі №916/2746/25 не потребує скасування, з огляду на наступне.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

26.01.2006 між Одеською міською радою, м. Одеса (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Бумбурасом Пантелісом Васіліосом, м. Херсон (орендар) було укладено договір оренди землі загальною площею 819 кв.м., що знаходиться у м. Одесі, вулиця Віце-адмірала Жукова 21/23, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., зареєстрований у реєстрі під номером 39. Земельна ділянка передавалась в користування для проектування, будівництва та експлуатації бізнес-центру. Строк оренди землі становить 50 років (п. 1.1., 3.1., 5.1. договору оренди землі від 26.01.2006).
Орендодавець має право вимагати дострокового розірвання договору у разі невиконання орендарем його обов`язків, передбачених Законом України “Про оренду землі”, цим договором, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (п. 9.1.3. договору оренди землі від 26.01.2006).
Пунктом 9.4.6. договору оренди землі від 26.01.2006 визначено обов`язок орендаря земельної ділянки повідомити орендодавця про відчуження будинків/споруд, а також повідомити нового власника про необхідність переоформлення земельної ділянки. До переоформлення прав користування на земельну ділянку орендна плата сплачується орендарем за всю ділянку в повному обсязі. 
Пунктом 12.2. договору оренди землі від 26.01.2006 встановлено право сторін, односторонньо розірвати укладений договір за рішенням суду.
В матеріалах справи наявний акт від 26.01.2006 про приймання - передачу земельної ділянки, укладений між сторонами, площею 819 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 . 
Додатками до договору оренди є план земельної ділянки суб`єкта підприємницької діяльності ФОП Бумбураса П.В., наданої рішенням № 4935-1V від 09.17.2005 за адресою: АДРЕСА_1 для подальшого проектування, будівництва, експлуатації, та обслуговування бізнес-центру та благоустрою прилеглої території та акт від 07.12.2005 визначення меж земельної ділянки.
Згідно акту приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта від 27.12.2007, зареєстрованого під номером 644, Фізичною особою - підприємцем Бумбурасом Пантелісом Васіліосом, м.Херсон введено в експлуатацію 7-ми поверховий з мансардою будинок бізнес-центру в м. Одесі, вулиця Віце-адмірала Жукова, 21/23. 
05.12.2012 між Фізичною –особою підприємцем Бумбурасом Пантелісом Васіліосом, м. Херсон та ОК “Бізнес-Центр “Ольвія” був підписаний акт приймання передачі будинку з балансу на баланс, згідно якого передано на баланс кооперативу 7-ми поверховий з мансардою будинок бізнес-центру в м. Одесі, вулиця Віце-адмірала Жукова 21/23. 
Листом від 24.06.2014 № 01-18/823-09-01 Департамент комунальної власності Одеської міської ради, м. Одеса повідомив ОК “Бізнес - Центр “Ольвія”, що запит щодо переоформлення договору оренди землі від 26.01.2006 в частині заміни сторони орендаря, направлений до Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, м. Одеса.
05.08.2014 Департамент комунальної власності Одеської міської ради, м. Одеса направив на адресу ОК “Бізнес - Центр “Ольвія” лист № 01-18/823-09-01, до якого додано лист від 22.07.2014 Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, в якості відповіді ОК “Бізнес - Центр “Ольвія” щодо неможливості розгляду вказаного питання (щодо заміни орендаря в договорах оренди) у зв`язку із ненаданням графічних матеріалів та меж земельної ділянок після будівництва 7-ми поверхового з мансардою будинку бізнес-центру.
Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради, м. Одеса в листі від 11.08.2025 № 01-19/390 повідомив Юридичний департамент Одеської міської ради, м. Одеса, що запитувані документи від кооперативу на адресу департаменту на даний час не надходили. На підставі звернення Фізичної особи - підприємця Бумбураса Пантеліса Васіліоса, м. Херсон від 23.04.2024 № 64/2304 Департаментом підготовлено проект рішення Одеської міської ради “Про припинення договору оренди землі, укладеного між Одеською міською радою та ФОП Бумбурасом П.В. щодо земельної ділянки, площею 0,0819 га, за адресою АДРЕСА_1 , шляхом його розірвання” та листом від 07.06.2024 № 01-13/935 передано на розгляд постійної комісії Одеської міської ради з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних правовідносин.
Постійна комісія у листі від 02.09.2025 №1642/2-МР повідомила Юридичний департамент Одеської міської ради, що на засіданні комісії, яке відбулось 11.06.2024, було розглянуто вищевказаний проект рішення. 
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії від 11.06.2024 доручено Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради надати роз`яснення заявнику щодо необхідності звернення з листом на адресу Одеської міської ради нового землекористувача, об`єкти нерухомого майна якого розташовані на запитаній земельній ділянці, для одночасного розгляду звернень заявників щодо припинення договору оренди землі та укладення договору оренди з новим землекористувачем, з метою недопущення порушення прав та охоронюваних законом інтересів всіх сторін, а також недопущення втрат бюджету.
Відповідно за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна щодо багатоквартирного будинку, отриманою 25.09.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано право власності на об`єкти нерухомості за низкою осіб, однак за ОСОБА_2 право власності, як на будівлю в цілому, так і на об`єкти - частини в даній будівлі не зареєстровані.
Відповідно до пп. 1.1., 1.2., 1.3., 2.1., 2.2. Статуту ОК "Бізнес-Центр "Ольвія", оформленого протоколом №11-16 від 25.11.2016 загальних зборів учасників ОК "Бізнес-Центр "Ольвія" (нова редакція) Обслуговуючий кооператив “Кооператив “Бізнес-Центр “Ольвія” (надалі — Кооператив) створений його засновниками на добровільних засадах відповідно до чинного законодавства України на підставі рішення установчих зборів (протокол № 1 від 02.03.2012). Кооператив створений та здійснює свою діяльність відповідно до Закону України “Про кооперацію”, інших нормативно-правових актів України та цього статуту, який затверджений рішенням установчих зборів кооперативу. Обслуговуючий кооператив “Бізнес-Центр “Ольвія” надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку, у зв`язку з чим кооператив є неприбутковою організацією. Засновниками та членами кооперативу є такі особи: ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 30.12.2007, реєстраційний номер облікової картки платника податків — НОМЕР_2 ; ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 24.12.1996, реєстраційний номер облікової картки платника податків — НОМЕР_4 ; ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 31.07.1998, реєстраційний номер облікової картки платника податків — НОМЕР_6 . Кооператив є юридичною особою за законодавством України з дня його державної реєстрації. Днем державної реєстрації кооперативу вважається день його створення. Тип кооперативу — обслуговуючий. Напрямок діяльності кооперативу — обслуговуючий. Правоздатність кооперативу виникає з моменту його державної реєстрації і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення кооперативу. Кооператив з моменту створення здатен своїми діями набувати для себе права і самостійно їх здійснювати, створювати для себе обов`язки та самостійно їх виконувати. Кооператив створюється для обслуговування своїх членів на засадах взаємодопомоги та економічного співробітництва. Метою діяльності Кооперативу є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на засадах самоврядування, а саме: забезпечення житлом членів кооперативу та членів їхніх сімей шляхом будівництва житлових будинків за власні кошти Кооперативу із залученням кредитних та інших фінансових ресурсів, а також подальшої експлуатації та управління цими будинками. Поставлена мета досягається на основі поєднання особистих і колективних інтересів членів Кооперативу, розподілу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Предметом діяльності кооперативу є: належне утримання бізнес-центру та прилеглої території, зокрема її впорядкування, у тому числі облаштування тротуарів, під`їзних шляхів, клумб, газонів, зовнішнього освітлення, огородження території, посадка дерев і кущів тощо.
Пунктами 13.1.-13.9., 14.1.-14.3 Статуту ОК "Бізнес-Центр "Ольвія" у редакції 2016 року встановлено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу, а також змін і доповнень до нього та інших нормативних документів кооперативу за поданням правління;. обрання шляхом прямого голосування складу правління кооперативу, голови Кооперативу (голови правління) та складу ревізійної комісії; визначення розмірів внесків та інших обов`язкових платежів членів кооперативу. Члени кооперативу повідомляються про проведення загальних зборів не пізніше ніж за 10 (десять) днів до дати їх проведення шляхом повідомлень у засобах масової інформації, телефонограмами — для місцевих членів кооперативу та письмово — для немісцевих членів. Чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на шість місяців. Позачергові загальні збори членів кооперативу скликаються на вимогу правління кооперативу, спостережної ради або ревізійної комісії та повинні бути проведені протягом 20 (двадцяти) днів з моменту подання відповідної вимоги. Загальні збори є правомочними приймати рішення, якщо на них присутні більше половини членів кооперативу. При визначенні правомочності загальних зборів асоційовані члени кооперативу не враховуються. Рішення загальних зборів приймаються відкритим або таємним голосуванням простою більшістю голосів. У разі рівності голосів вирішальним є голос голови кооперативу. Рішення загальних зборів членів кооперативу є обов`язковими для виконання всіма членами та асоційованими членами кооперативу і фіксуються у протоколах. Виконавчим органом кооперативу є правління кооперативу, яке очолює голова правління. Правління підзвітне загальним зборам і несе перед ними відповідальність за ефективність діяльності кооперативу. Члени правління обираються зі складу членів кооперативу загальними зборами строком на один рік у кількості трьох осіб. Перший склад правління формується з числа засновників кооперативу. Із числа членів правління загальні збори обирають голову правління кооперативу, який одночасно є головою кооперативу. Засідання правління є правомочним, якщо на ньому присутні більше половини членів правління. Рішення ухвалюються більшістю голосів членів правління та оформлюються протоколами, які підписуються присутніми на засіданні членами.
В матеріалах справи наявний лист Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 12.10.2021 за вих.№ 01-19/1906,952, адресований голові правління ОК “Бізнес-Центр “Ольвія” Богданову Валерію Валентиновичу, в якому повідомляється про розгляд клопотань від 14.09.2021 щодо переоформлення договору оренди землі за адресою АДРЕСА_1 ; у листі зазначено, що Департаментом підготовлено проект рішення про припинення договору оренди землі, укладеного між Одеською міською радою та Фізичною особою — підприємцем Бумарасом Пантелісом Васіліосом, м. Херсон, і одночасно про надання цієї земельної ділянки площею 0,0819 га в оренду ОК “Бізнес-Центр “Ольвія”, при цьому погодження проекту рішення здійснюється у встановленому регламентом порядку, а остаточне рішення з цього питання приймається Одеською міською радою в межах її повноважень.
Рішенням правління ОК “Бізнес-Центр “Ольвія”, прийнятим у м. Одеса 25.09.2020, одноголосно вирішено укласти з Одеською міською радою договір оренди землі площею 0,0819 га за адресою АДРЕСА_1 , з метою належного оформлення права землекористування та експлуатації і обслуговування будівлі бізнес-центру, а також доручено голові Обслуговуючого кооперативу ОСОБА_3 підписати від імені кооперативу договір оренди та всі пов`язані з ним документи, що підтверджено одноголосними результатами голосування і засвідчено підписами членів правління.
Рішенням Загальних зборів ОК “Бізнес-Центр “Ольвія”, оформленим протоколом №19 від 17.07.2017 загальних зборів обслуговуючого кооперативу “Бізнес-Центр “Ольвія”, одноголосно обрано головою зборів ОСОБА_3 та секретарем Саранчу В.Ю., ухвалено рішення переоформити договір оренди землі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , з Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , м.Херсон на ОК “Бізнес-Центр “Ольвія” і виготовити новий технічний паспорт будівлі з урахуванням усіх змін і доповнень, що підтверджено одноголосними результатами голосування з усіх питань порядку денного, після чого протокол підписано головою зборів, членами правління та секретарем і засвідчено печаткою кооперативу.
Інших належних та допустимих письмових доказів щодо наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали господарської справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно ст. 1, 13, 15 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ст. 21 Закону України "Про оренду землі").
Частиною 1 статті 93 Земельного Кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Статтею 96 Земельного Кодексу України визначені обов`язки орендаря щодо забезпечення використання землі за цільовим призначенням, своєчасної сплати орендної плати. Пунктом "в" ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Відповідно до вимог ст. 15 Закону України “Про оренду землі” орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією з істотних умов договору оренди землі.
Згідно ст. 24, 25 Закону України “Про оренду землі” орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, а орендодавець має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди землі та своєчасного внесення орендної плати. Орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного Кодексу України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 526, 530, 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 32 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
За положеннями ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.31 Закону України “Про оренду землі” договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.2006 між Одеською міською радою, м. Одеса та Фізичною особою – підприємцем Бумбурасом Пантелісом Васіліосом, м. Херсон укладено договір оренди земельної ділянки площею 819 кв. м за адресою: м. Одеса, вул. Віце-Адмірала Жукова, 21/23 строком на 50 років для проєктування, будівництва та експлуатації бізнес-центру. Упродовж 2006– 2007 років позивачем на зазначеній земельній ділянці збудовано та введено в експлуатацію семиповерховий з мансардою будинок бізнес-центру, що підтверджується актом державної приймальної комісії від 27.12.2007. Отже, земельна ділянка була використана відповідно до цільового призначення, визначеного договором оренди. 
Також, як убачається з матеріалів справи, у подальшому власниками приміщень у будинку створено ОК «Бізнес-Центр «Ольвія», а 05.12.2012 між Фізичною особою - підприємцем Бумбурасом Пантелісом Васіліосом, м. Херсон та Кооперативом підписано акт приймання-передачі будинку з балансу на баланс, відповідно до якого будівлю передано кооперативу як балансоутримувачу. При цьому, актом прямо передбачено, що він є підставою для реєстрації права власності за кооперативом. Судом першої інстанції вірно установлено, що після передачі будинку позивач фактично припинив користування земельною ділянкою, оскільки всі приміщення у будинку були відчужені третім особам, а експлуатацію будівлі та користування земельною ділянкою здійснює Кооператив – інша юридична особа. 
Колегія суддів також враховує, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем не зареєстровано права власності на будь-який об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою, що підтверджує відсутність у нього фактичного та правового зв`язку із збудованим об`єктом. Крім того, позивач неодноразово звертався до Одеської міської ради, м. Одеса з клопотаннями про розірвання договору оренди землі, однак такі звернення залишалися без належного вирішення, тоді як обов`язок зі сплати орендної плати продовжував покладатися на позивача. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що матеріалами справи підтверджується вчинення ОК «Бізнес-Центр «Ольвія» послідовних дій, спрямованих на оформлення права користування спірною земельною ділянкою. Зокрема, рішеннями загальних зборів та правління кооперативу у 2017 та 2020 роках було погоджено переоформлення договору оренди земельної ділянки на кооператив та уповноважено його голову на вчинення відповідних дій. Також, листом Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, м. Одеса від 12.10.2021 підтверджується підготовка проекту рішення про припинення договору оренди землі з позивачем та передачу земельної ділянки в оренду кооперативу. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» після завершення будівництва та прийняття об`єкта в експлуатацію добросовісний орендар має право на припинення договору оренди земельної ділянки. Верховний Суд у постановах від 22.03.2018 у справі №909/560/17, від 12.06.2018 у справі №910/18941/17, від 27.11.2019 у справі №910/4540/19 дійшов висновку, що таке право є самостійною спеціальною підставою припинення договору оренди та не залежить від волевиявлення органу місцевого самоврядування. 
Колегія суддів, враховує також правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові у справі №925/315/18, згідно з якою сам по собі факт завершення будівництва не є достатньою підставою для розірвання договору оренди землі. 
Водночас, у цій справі встановлено сукупність обставин, а саме: завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію, відчуження усіх приміщень третім особам, передачу будинку на баланс експлуатуючій організації, відсутність у позивача будь-яких прав на нерухоме майно у будинку та фактичне припинення користування земельною ділянкою. Тобто, 
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів переходу права власності на об`єкт нерухомості не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду, оскільки підставою заявлених вимог є не факт переходу права власності, а припинення фактичного користування земельною ділянкою після завершення будівництва, що прямо передбачено положеннями ч. 2 ст. 19 Закону України «Про оренду землі». 
Також безпідставними є посилання апелянта на необхідність надання нотаріально посвідчених рішень усіх співвласників будинку для переоформлення договору оренди, оскільки чинне законодавство не містить такої імперативної вимоги у випадку, коли від імені співвласників діє обслуговуючий кооператив у межах наданих йому повноважень. 
З огляду на встановлені обставини справи, надані сторонами докази та наведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що позивач як добросовісний орендар належним чином виконав умови договору оренди, завершив будівництво об`єкта, ввів його в експлуатацію та фактично припинив користування земельною ділянкою, а відтак має право на припинення дії договору оренди шляхом його розірвання у судовому порядку. У зв`язку з цим підстав для скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо нерелевантності правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.03.2018 у справі № 909/560/17, від 12.06.2018 у справі № 910/18941/17 та від 27.11.2019 у справі № 910/4540/19, з огляду на таке.
Суд першої інстанції, посилаючись на зазначені правові позиції Верховного Суду, правильно виходив із того, що право добросовісного орендаря на припинення договору оренди землі після завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію є самостійною підставою припинення орендних правовідносин, яка підлягає застосуванню з урахуванням конкретних обставин справи.
При цьому, місцевий господарський суд не обмежився встановленням лише факту завершення будівництва, а дослідив сукупність інших юридично значущих обставин, які свідчать про фактичне припинення позивачем користування спірною земельною ділянкою. Зокрема, судом установлено, що після завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію усі приміщення у будівлі були відчужені третім особам, будинок передано на баланс ОК «Бізнес-Ценрт «Ольвія», позивач фактично припинив експлуатацію об`єкта та користування земельною ділянкою, а також не має зареєстрованих речових прав на об`єкти нерухомості за спірною адресою.
Колегія суддів також враховує, що матеріалами справи підтверджується вчинення ОК «Бізнес-Центр «Ольвія» дій, спрямованих на оформлення права користування спірною земельною ділянкою як фактичним користувачем нерухомого майна, у тому числі шляхом звернення до Одеської міської ради щодо переоформлення договору оренди землі. Наведене додатково підтверджує припинення фактичного зв`язку позивача зі спірною земельною ділянкою.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
Правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються з урахуванням конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для розірвання договору оренди землі та вважає доводи апеляційної скарги у цій частині необґрунтованими.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Надаючи оцінку всім доказам та доводам скаржника у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду про доведеність позивачем факту невикористання орендованої земельної ділянки, та наявності обгрунтованих підстав для розірвання укладеного договору оренди землі в судовому порядку..
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.
Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.
І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни. При цьому протилежного ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції скаржником не доведено.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в оскаржуваній частині.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради, м.Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2026 року у справі №916/2746/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2026 року у справі 916/2746/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2026 року у справі №916/2746/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 14.05.2026 року.
Повний текст постанови складено 14.05.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький 

А.І. Ярош