Справа № 344/17791/25
Провадження № 2/344/1310/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення орендної плати та неустойки,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення орендної плати та неустойки. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 15 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлового приміщення площею 83,3 м.кв., розташованого в АДРЕСА_1 , терміном на 2 роки 11 місяців (до 01 січня 2026 року). Вказане приміщення відповідачем отримано за актом прийому-передачі від 15 лютого 2023 року. 
З жовтня 2023 року відповідач перестала вносити орендну плату, а в листопаді 2023 року заявила, що не планує здійснювати підприємницьку діяльність в орендованому приміщенні, повернула ключі, але передавати приміщення за актом приймання-передачі відмовилася.
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення штрафу у зв`язку із достроковим розірванням договору оренди нежитлового приміщення з ініціативи орендаря (справа №344/7237/24). У задоволенні позову було відмовлено, оскільки суд встановив, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що договір оренди було розірвано з ініціативи орендаря відповідно до пункту 7.5 договору оренди.
Відповідач з жовтня місяця 2023 року перестала вносити орендну плату, а у ОСОБА_1 виникло право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд (стаття 782 Цивільного кодексу України). А пунктом 4.3.3 договору оренди передбачено, що таке право виникає в нього у разі несплати орендної плати більше одного місяця, про що зобов`язаний попередити про це наймача за 30 календарних днів, що і було зроблено шляхом направлення на її адресу відповідної претензії.
За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача орендну плату за період з 01.10.2023 по 01.06.2025 в розмірі 288 000,00 гривень та неустойку в розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення за період з 01.06.2025 по 01.10.2025 в розмірі 128 000,00 гривень (а.с. 1-15). 
03 листопада 2025 року відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву. 
Відповідач заперечує проти позову та вважає заявлений позов ОСОБА_1 до неї про стягнення орендної плати та неустойки за договором оренди безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Відповідач фізична особа – підприємець ОСОБА_2 категорично не згідна із позовними вимогами ОСОБА_1 та вважає що в неї відсутній будь-який обов`язок по сплаті орендної плати перед позивачем ОСОБА_1 , оскільки фактично ключі від приміщення були повернуті орендодавцеві, жодного доступу до приміщення відповідач не мала та відповідно діяльність у цьому нежитловому приміщенні відповідач не здійснювала взагалі.
Водночас, відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду, що позивач перекручує обставини щодо фактичного користування відповідачем нежитловим приміщенням, вводячи суд в оману.
При цьому в своєму позові ОСОБА_1 замовчує той факт, що ним як орендодавцем самовільно було передано орендоване відповідачем нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , третім особам, а саме - мережі магазинів напоїв « ІНФОРМАЦІЯ_1 », власником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ», без відома відповідача та її попередньої письмової згоди. 
Таким чином, з наведених поважних і об`єктивних причин, відповідач була фактично позбавлена права здійснювати підприємницьку діяльність у нежитловому приміщенні, оскільки вказане приміщення позивачем як орендодавцем було передано в оренду іншому орендарю, а саме Товариству з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ».
З приводу заявленого позову, відповідач звертає, що самим же позивачем було порушено умови укладеного між сторонами Договору оренди нежитлового приміщення від 15.02.2023, зокрема: пункти 1.2, 1.3, 4.1.9, 4.4.1. даного Договору.
Позивач  ОСОБА_1 , передавши в оренду нежитлове приміщення третій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ», очевидно, що отримує від вказаного орендаря орендну плату за користування приміщенням, при цьому своєю недобросовісною поведінкою намагається безпідставно отримати орендну плату за це ж саме нежитлове приміщення у відповідача, яка не користується цим приміщенням взагалі та не здійснює в ньому жодної підприємницької діяльності. 
Така ж поведінка позивача проявляється і в тому, що останній, маючи намір та за мету, передати вказане нежитлове приміщення в оренду третій особі, в квітні 2024 року звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення штрафу за договором оренди та в процесі розгляду справи судом не повідомив суд, що вказане приміщення з 05 липня 2024 року ним вже було передано в оренду третій особі.
При цьому, в своїй претензії від 17.01.2024 сам позивач визнав той факт, що ним було виявлено, що передане приміщення не використовується відповідачем, підприємницька діяльність не ведеться.  
Відповідач заперечує проти вимоги про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення в розмірі 128 000,00 гривень, оскільки норма частини другої статті 785 Цивільного кодексу України застосовується лише у разі, якщо наймач не повернув річ після припинення договору найму. У даному випадку договір не припинявся; позивач сам визнає, що орендар не скористався правом розірвання договору. Отже, підстави для застосування статті 785 Цивільного кодексу України відсутні.
Крім того, позивач не довів, що надсилав орендарю повідомлення про відмову від договору, без такого повідомлення вимоги про стягнення неустойки є передчасними.
Відповідач вважає, що відсутні правові підстави для стягнення із відповідача в користь позивача орендної плати, а тому відсутні й підстави для стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Також позивач вже звертався до суду із позовом до того ж самого відповідача фактично з тим же самим предметом та з тих же підстав. Так у своєму первісному позові ОСОБА_1 просив суд стягнути із фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 в свою користь 432 000,00 гривень, що становить загальну суму щомісячної орендної плати – 16 000,00 гривень за весь час дії Договору оренди нежитлового приміщення від 15.02.2023, тобто до 01.01.2026, назвавши це сумою «штрафу».
Відповідач звертає увагу суду, що позивач не довів факту користування приміщенням відповідачем після листопада 2023 року для наявності правових підстав стягнення орендної плати, наявності боргу за орендою, підстав для застосування неустойки, правомірності нарахування суми 416 000,00 гривень, з яких 288 000,00 гривень орендної плати та 128 000,00 гривень неустойки (а.с.39-41).
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2025 року вказану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.30).
Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.31-32).
Ухвалою суду від 11 лютого 2026 року клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено у повному обсязі. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ», код ЄДРПОУ 41747891, місцезнаходження: вул. Олешківська, 8/1, офіс 50, м. Київ, 04060, наступні докази: 1. копію договору оренди нежитлового приміщення від 05.07.2024, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ» та ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 2. письмову інформацію, чи укладались між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ» та ОСОБА_1 інші договори на оренду нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 66-67).
Ухвалою суду від 07 травня 2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 85-86).
Пояснення учасників справи у судовому засіданні.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Яш П.К. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив про задоволення позову у повному обсязі.
У судовому засіданні представник відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2  – адвокат Васютин Я.В. позовні вимоги не визнав з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
15 лютого 2023 року укладений договір оренди нежитлового приміщення між фізичною особою ОСОБА_1 , Орендодавцем, та фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 , Орендарем, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 83,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Орендодавцю на підставі договору позички. Приміщення надається для здійснення підприємницької діяльності (а.с. 8-11).
15 лютого 2023 року між фізичною особою ОСОБА_1 , Орендодавцем, та фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 , Орендарем, складений акт прийому-передачі об`єкта оренди до Договору оренди від 15 лютого 2023 року (а.с. 11 зворот).
15 лютого 2023 року була укладена додаткова угода № 1 до договору оренди від 15 лютого 2023 року між фізичною особою ОСОБА_1 , Орендодавцем, та фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 , Орендарем, в якій зазначено, що відповідно до пункту 3.1 Договору оренди нежитлового приміщення сторони погодили порядок розрахунку: орендна плата сплачується Орендарем на розрахунковий рахунок Орендодавця до 10 числа поточного місяця за поточний місяць роботи закладу. У випадку, коли останній день сплати припадає на вихідний або неробочий день тижня, останнім днем сплати орендної плати є перший робочий день. Орендна плата за 1 (один) місяць становить 16 000,00 гривень (а.с.12).
15 лютого 2023 року була укладена додаткова угода № 1/1 до договору оренди від 15 лютого 2023 року між фізичною особою ОСОБА_1 , Орендодавцем, та фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 , Орендарем, згідно якої сторони погодили, що відповідно до пункту 3.1 Договору оренди нежитлового приміщення сторони погодили порядок розрахунку: орендна плата сплачується Орендарем готівкою Орендодавцю до 10 числа поточного місяця за поточний місяць роботи закладу. У випадку, коли останній день сплати припадає на вихідний або неробочий день тижня, останнім днем сплати орендної плати є перший робочий день. Орендна плата за 1 (один) місяць становить 16 000,00 гривень (а.с. 12 зворот).
ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа – підприємець (а.с.13-14).
04 грудня 2024 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/7237/24 відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми штрафу за договором оренди. Дане рішення залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 березня 2025 року (а.с.15-22).
16 квітня 2025 року позивач звертався до відповідача з претензією про повернення орендованого нежитлового приміщення, погашення заборгованості по орендній платі (а.с.23).
22.05.2025 відповідачем була відповідь на претензію від 16.04.2025, де вважає письмову претензію безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення (а.с. 24-26).
17.01.2024 ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з претензією, в якій зазначив, що орендарем передане приміщення не використовується, відповідачкою не направлено будь-які повідомлення про дострокове розірвання договору, акт прийому передачі повернення майна не складався, орендна плата та плата за комунальні послуги не сплачується. У зв`язку з цим, орендодавець запропонував орендарю протягом двадцяти календарних днів з моменту отримання цієї претензії вирішити питання: 1) про повернення майна в належному стані ляхом підписання акту прийому-передачі; 2) сплатити штрафні санкції, передбачені договором, за дострокове розірвання договору з її ініціативи; 3) провести звірку та погасити заборгованість по орендній платі та комунальних послугах з урахуванням штрафних санкцій за порушення термінів їх сплати (а.с. 46).
05 липня 2024 року укладений договір № 05/07-24 оренди нежитлового приміщення між фізичною особою ОСОБА_1 , Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ», Орендарем, згідно умов якого Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар прийняти у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення загальною площею 83,3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Орендодавцю на праві власності користування, відповідно до договору позички від 10.01.2023, укладеного між Орендодавцем та власником об`єкта оренди (а.с. 72-77).
05 липня 2024 року між фізичною особою ОСОБА_1 , Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ», Орендарем, укладений Акт № 1 прийому-передачі Об`єкта оренди за договором оренди № 05/07-24 від 05.07.2024 (а.с.77 зворот).
24 липня 2025 року укладена додаткова угода до договору оренди нежитлового приміщення № 05/07-24 від 05.07.2024, за умовами якої сторони домовилися, що починаючи з 01 вересня 2025 року розмір щомісячної орендної плати Об`єкта оренди становить 27500,00 гривень та сплачується у встановлені договором строки (а.с.78).
Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду
за результатами розгляду справи.
Стаття 15 Цивільного кодексу України надає кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.  Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У частині першій статті 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Спір між сторонами виник за договором оренди, який за своєю правовою природою є договором найму (оренди) та підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України «Найм (оренда)».
За змістом частини першої статті 759 Цивільного кодексу України, укладення договору оренди передбачає передачу однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове володіння та користування іншій особі (наймачу) за плату на певний строк, що визначений сторонами такого договору.
За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина перша статті 762 Цивільного кодексу України).
У частині першій статті 763 Цивільного кодексу України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Згідно з вимогами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
Частиною третьою статті 653 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
З матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2023 року був укладений договір оренди нежитлового приміщення між фізичною особою ОСОБА_1 , Орендодавцем, та фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 , Орендарем.
Згідно акту прийому-передачі об`єкта оренди від 15 лютого 2023 року за договором оренди від 15 лютого 2023 року, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 1.2 укладеного договору приміщення надається для здійснення підприємницької діяльності.
Згідно пункту 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування об`єктом з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі.
У пункті 2.5. договору визначено, що орендар зобов`язаний в останній день строку цього договору повернути орендодавцю об`єкт оренди у стані не гіршому, ніж на момент прийняття його орендарем з урахуванням нормального зносу, за Актом приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди.
Пунктом 2.6. договору передбачено, що об`єкт вважається поверненим орендодавцю після підписання сторонами Акту прийому-передачі (повернення).
Відповідно до пункту 3.1. за користування об`єктом орендар сплачує орендну плату в розмірі і у строки, визначені у Додатковій угоді №1.
Нарахування орендної плати починається з дати підписання сторонами Акту прийому-передачі. Датою припинення нарахування орендної плати вважається дата підписання Сторонами Акта прийому-передачі (пункт 3.3 договору).
Згідно пункту 4.3.3. договору, орендодавець має право достроково розірвати даний договорі, письмово попередивши про це орендаря за 30 календарних днів, винятково у наступних випадках: 
- несплати орендарем орендної плати більше одного місяці;
- якщо орендар використовує об`єкт оренди не за цільовим призначенням, зазначеному в п. 1.2 даного договору.
Пунктом 7.5 договору передбачено, що у разі бажання орендаря розірвати даний договір, останній повинен повідомити про це орендаря письмово не менш як за 1 місяць.
У розділі 6 договору, передбачено звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин.
Відповідно до пункту 7.1 договір діє з моменту підписання Акту прийому-передачі до моменту повернення орендодавцю на підставі підписаного акту прийому-передачі (повернення), але не перевищувати строку в 2 роки 11 місяців користування орендарем об`єктом.
Згідно пункту 7.2. договору, такий договір діє по 01 січня 2026 року.
Додатковими угодами №1 та № 1/1 до договору оренди від 15 лютого 2023 року сторони погодили розмір та порядок сплати орендної плати.
У постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 11 березня 2025 року, якою рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року залишено без змін, у справі № 344/7237/24 суд встановив наступне: 
- між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 15.02.2023 року було укладено договір оренди нежитлового приміщення, предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею 83,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що договір оренди нежитлового приміщення було розірвано з ініціативи орендаря відповідно до пункту 7.5 договору оренди;
- відсутні підстави для стягнення штрафу за п. 5.4.3 договору оренди нежитлового приміщення;
- орендарем не було виконано в передбаченому договором порядку процедуру розірвання в односторонньому порядку укладеного між сторонами договору оренди нежитлових приміщень від 15 лютого 2023 року, тому не відбулось розірвання зазначеного договору в односторонньому порядку відповідачкою, договір у жовтні 2023 року не припинився;
- усне повідомлення орендаря орендодавця про припинення договору оренди не свідчить про його розірвання в односторонньому порядку, а тому відсутні підстави для стягнення з орендаря штрафу за дострокове розірвання договору.
Згідно частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, судом у цивільній справі № 344/7237/24 було встановлено, що договір оренди не був розірваний в односторонньому порядку орендарем та у жовтні 2023 року не припинився.
05 липня 2024 року укладений договір № 05/07-24 оренди нежитлового приміщення між фізичною особою ОСОБА_1 , Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ», Орендарем.
Посилання сторони відповідача на те, що орендар у жовтні 2023 року залишила без письмового попередження нежитлове приміщення у зв`язку з тим, що підприємницьку діяльність у даному приміщенні не здійснювала та не користувалася, суд оцінює критично та зазначає наступне.
За умовами пункту 7.1 договору оренди цей договір оренди діє до моменту повернення орендодавцю на підставі підписаного акту приймання-передачі (повернення).
Жодних доказів про наявність перешкод зі сторони орендодавця та/або орендаря для підписання акту приймання-передачі (повернення) стороною відповідача не надано, а судом не встановлено.
Натомість орендодавець у претензії від 16.04.2025 просив повернути майно за актом приймання-передачі (повернення).
Стороною відповідача не доведено належними, допустимими та достовірними доказами про неможливість користування орендованим приміщенням з жовтня 2023 року та звернення з цього приводу до орендаря, позивача.
Дані обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем обов`язків за укладеним договором та самоусунення від використання переданого в оренду приміщення без розірвання договору оренди.
Щодо посилання відповідача у відповіді на подану претензію про попередження орендодавця про припинення договору оренди на підставі п. 6.1. (форс-мажор) вказаного договору, а саме у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану, суд зазначає, що договір оренди був укладений 15 лютого 2023 року, тобто під час воєнного стану, введеного 24 лютого 2022 року на всій території України. При цьому відповідачем не надано доказів щодо наявності/підтвердження форс-мажорних обставин.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, будучи орендодавцем за чинним договором оренди, мала право правомірно користуватися нежитловим приміщенням у жовтні 2023 року протягом певного строку, встановленого у договорі оренди, тому у відповідача виник обов`язок здійснення орендного платежу, що є істотною ознакою орендних правовідносин.
За умовами пункту 1.3 договору оренди нежитлового приміщення від 15 лютого 2023 року Орендодавець гарантує та несе повну відповідальність перед Орендодавцем, що об`єкт не переданий в оренду (користування) третім особам, не проданий, не є предметом застави, іпотеки, судових і інших суперечок, що може ускладнити або унеможливити його використання Орендарем, згідно пункту 1.2 даного договору. Орендодавець втрачає право користування Об`єкту на строк дії цього Договору.
Проте 05 липня 2024 року був укладений договір № 05/07-24 оренди нежитлового приміщення між фізичною особою ОСОБА_1 , Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ», Орендарем.
У договорі № 05/07-24 оренди нежитлового приміщення від 05 липня 2024 року також наявний пункт 1.3 такого ж змісту, що і у договорі від 15 лютого 2023 року.
Враховуючи наведене, судом встановлено, що Орендодавець не виконав умови пункту 1.3 договору від 15 лютого 2023 року, оскільки Орендодавець скористався правом фактичного користування об`єкту оренди, передавши нежитлове приміщення іншому орендарю - Товариству з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ».
Отже, суд вважає, що з дати укладення договору № 05/07-24 від 05 липня 2024 року відповідач вже не мала орендоване приміщення у своєму фактичному користуванні. 
За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення орендної плати за період з 01.10.2023 по дату укладення договору №05/07-24 від 05 липня 2024 року у розмірі 144 000,00 гривень (16000,00 (гривень) х 9 (місяців)).
Вирішуючи вимоги про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення за період з 01.06.2025 по 01.10.2025 в розмірі 128 000,00 гривень, то суд виходить з наступного.
Стаття 785 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.  Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Сплата неустойки саме як правовий наслідок порушення зобов`язання (тобто неправомірної поведінки боржника) передбачена частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України .
Як зазначено, вище 05 липня 2024 року фізичною особою ОСОБА_1 , Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ», Орендарем, був укладений договір № 05/07-24 оренди нежитлового приміщення загальною площею 83,3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Укладення цього договору свідчить про те, що відповідачем було передано це нежитлове приміщення позивачу, внаслідок чого орендодавець передав у строкове платне користування (оренду) дане приміщення, уклавши договір оренди щодо нього.
Укладення 05.07.2024 договору оренди свідчить про користування майном Орендодавцем, яке було передане в оренду відповідачу за договором від 15.02.2023.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що користування майном іншим орендарем є таким, що унеможливлює користування таким майном відповідачем.
Оскільки поведінка позивача не може бути одночасно правомірною та неправомірною, адже орендар не може мати одночасно права, які суперечать один одному: стягувати неустойку в розмірі подвійної плати за найм речі у зв`язку з не виконанням обов`язку щодо повернення речі та передати це ж майно за договором оренди іншому орендарю і отримувати орендну плату.
Таким чином, вимога щодо стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за найм речі за умови передачі об`єкта оренди іншій особі, суперечить змісту правовідносин за договором оренди від 15 лютого 2023 року.
Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення неустойки.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як вбачається з квитанції від 06 жовтня 2025 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 4160,00 гривень (а.с. 5).
Позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто судовий збір у розмірі 1440,00 гривень.

На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 207, 217, 509, 526, 530, 614, 629, 759, 762, 763, 785 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 10-13, 15, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення орендної плати та неустойки - задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орендну плату у розмірі 144 000,00 гривень (сто сорок чотири тисячі гривень нуль копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір в розмірі 1440,00 гривень (одна тисяча чотириста сорок гривень нуль копійок).
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи: 
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено та підписано 19 червня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.