Справа № 133/4253/25
Провадження № 22-ц/801/1216/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	Справа № 133/4253/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,
з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гіммельфарба Станіслава Олеговича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 березня 2026 року, ухвалене у складі судді Дем`янової Ж. М. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач є батьком позивачки, її батьки розлучені. 
Після закінчення школи, в 2022 році, ОСОБА_1 продовжила навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М. І. Пирогова та на даний час є студенткою 4 курсу денної форми навчання медичного факультету № 1 за спеціальністю «Медицина», навчається за державним замовленням, період навчання з 01 вересня 2022 року до 30 червня 2028 року.
В гуртожитку позивачка не проживає, стипендії не отримує та у зв`язку із навчанням не працює, самостійних коштів для життя не має, залежна від батьків, потребує їхньої допомоги. 
Мати позивачки надає їй матеріальну допомогу в добровільному порядку, а батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і не бажає брати участь у фінансуванні освіти доньки, хоча знає, що вона потребує коштів для придбання одягу, взуття, продуктів харчування, оплати засобів зв`язку, транспорту, лікування в період хвороби, орендної плати (адже проживає на квартирі), засобів для навчання, та несе інші витрати, які виникають в процесі навчання.
Відповідач працездатний, матеріально забезпечений, інших дітей та утриманців немає, тому має можливість допомагати в утриманні доньки у зв`язку з навчанням шляхом сплати аліментів.
З посиланням на викладені обставини та з урахуванням заяви від 12 березня 2026 року (а. с. 27) ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на свою користь у розмірі 3 000 грн у зв`язку із навчанням у вищому навчальному закладі з дня звернення до суду та до закінчення навчання – 30 червня 2028 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 березня 2026 року позов було задоволено та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 12 листопада 2025 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років. Вирішено питання судових витрат.
У рішенні суд зазначив, що позивачка має право на утримання з боку батька, відповідач доказів своєї непрацездатності та неможливості матеріального утримання доньки суду не надав. Водночас, з урахуванням відсутності інформації про доходи відповідача за 2025 рік, суд вважав, що призначення аліментів саме в твердій грошовій сумі буде відповідати інтересам сторін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 квітня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Копаничук С. Г.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 квітня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2026 року було задоволено клопотання представника відповідача та долучено до матеріалів справи довідки ДПС України від 16 лютого 2026 року № 1008-26-00654 та довідки Економіко-правового фахового коледжу Київського кооперативного інституту бізнесу та права від 07 листопада 2024 року № 504836.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2026 року справу призначено до розгляду на 11 червня 2026 року о 10 год 30 хв. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У апеляційній скарзі зазначено, що до суду 24 лютого 2026 року адвокатом було подано заяву про вступ у справу в якості представника відповідача та ознайомлення з матеріалами справи засобами системи «Електронний суд». 
При цьому, до моменту подання заяви адвокатом, жодних повідомлень Відповідачу не надходило, про слухання справи він дізнався наприкінці лютого 2026 року з мобільного додатку «Дія». 
26 лютого 2026 року доступ до матеріалів справи був наданий, але тільки в частині документів виданих судом. 
05 березня 2026 року представником відповідача було подано повідомлення про відсутність матеріалів у електронній справі. 
Тільки 09 березня 2026 року відсканована позовна заява з додатками була відкрита до доступу для ознайомлення. 
10 березня 2026 року судом приймається рішення про призначення судового засідання на 12 березня 2026 року. 
Але повідомлення про це стало доступне в системі Електронного суду тільки 14 березня 2026 року, тобто вже після винесення рішення по справі. 
Вказана інформація підтверджуються відповідними відмітками з електронного кабінету. 
Про призначення слухання справи на 13 березня 2026 року сторона відповідача була повідомлена 24 березня 2026 року. 
Таким чином, станом на день винесення рішення сторона відповідача не була повідомлена про призначення розгляду справи, а строк від надання можливості ознайомлення з матеріалами справи до моменту винесення рішення не дав можливості а ні підготувати відзив на позовну заяву, ані подати клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Внаслідок вказаних обставин судом першої інстанції були порушені права відповідача на захист та участь у судовому розгляді справи, що є підставою для скасування рішення із процесуальних підстав.
Позивачкою, при поданні позову, не було надано жодного доказу щодо наявності у відповідача можливості надавати допомогу повнолітній дитині. 
09 березня 2026 року позивачкою була подана заява, в якій вона просила витребувати в податкових органах відомості про доходи відповідача, але вказана заява судом по суті не розглянута. 
Відповідач, протягом тривалого часу не працює. 
З метою отримання професійної кваліфікації з 2024 року по цей час, навчається на денній (стаціонарній) формі навчання в Економіко-правовому фаховому коледжі Київського кооперативного інституту бізнесу і права.
Таким чином, на сьогоднішній час, у відповідача відсутня можливість надавати допомогу своїй повнолітній доньці.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи. 
Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, при цьому представником подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його хворобою, однак жодних доказів на підтвердження таких обставин адвокат не надав, що є підставою для визнання причини неявки неповажною та відмови у задоволенні клопотання і розгляду справи у відсутність учасників.

Фактичні обставини, встановлені судом
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 5).
Відповідно до довідки Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова № 05/1494 від 13 жовтня 2025 року ОСОБА_1 є студенткою 4 курсу денної форми навчання медичного факультету за спеціальністю «Медицина». Навчається за державним замовленням, в гуртожитку не проживає. Термін навчання з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2028 року (а. с. 6).
Відповідно до довідки про доходи № 118 від 31 жовтня 2025 року, виданої Вінницьким національним медичним університетом ім. М. І. Пирогова, стипендію ОСОБА_1 за період липень-жовтень не отримувала (а. с. 7).
Згідно із відповіддю № 2435933 від 09 березня 2026 року з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми/джерела виплачених доходів у ОСОБА_2 відсутні доходи за період 2025 року (а. с. 24).
Відповідно до довідки ДПС України від 16 лютого 2026 року № 1008-26-00654 у ОСОБА_2 відсутні доходи за період 2023-2025 років (а. с. 45).
Відповідно до довідки Економіко-правового фахового коледжу Київського кооперативного інституту бізнесу та права від 07 листопада 2024 року № 504836 ОСОБА_2 здобуває у закладі освітній рівень фахового молодшого бакалавра за спеціальністю «Харчові технології» на денній формі навчання. Термін навчання з 31 жовтня 2024 року по 30 червня 2026 року (а. с. 46).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Насамперед колегія суддів звертає увагу на таке.
У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 зазначає, що місцевий суд у порушення норм процесуального закону не надав стороні відповідача можливості ознайомитися із матеріалами справи, розглянув справу без його участі, не повідомивши про дату, час і місце засідання суду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи №133/4253/25 не містять жодної повістки про виклик/повістки-повідомлення сторін до суду, хоча судові засідання призначалися неодноразово. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази вручення учасникам справи відповідних повісток.
Крім того знайшли своє підтвердження доводи адвоката Гіммельфарба С. О. про те, що повістку про виклик до суду на 13 березня 2026 року адвокат отримав у системі «Електронний суд» після розгляду справи 24 березня 2026 року.
Отже, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення у справі, при розгляді якої колегія суддів доходить таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу
Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.
Відповідно до положень статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20(провадження №61-17937св21) Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).
Як визначено ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Судом встановлено, що повнолітня донька відповідача навчається на денній формі навчання, а тому потребує матеріальної допомоги на придбання одягу, взуття, харчування, засобів гігієни, підручників, оплату проїзду в громадському транспорті, яку мають надавати батьки, в тому числі і відповідач. 
При цьому відповідач є працездатною особою, яка відповідно до наданої ним довідки має середню спеціальну освіту та освітньо-кваліфікаційний рівень робітника.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що він не отримує офіційних доходів та не працює, апеляційний суд не приймає, оскільки законодавство не ставить виконання цього обов`язку в залежність від працевлаштування чи рівня доходу одного з батьків. 
Наявність чи відсутність офіційного працевлаштування не звільняє іншого з батьків від участі в утриманні дитини. Жодна зі сторін не може бути повністю усунута від виконання своїх батьківських обов`язків лише через формальні або суб`єктивні обставини.
Навпаки, кожен із батьків має здійснювати посильний внесок у виховання, розвиток і забезпечення гідних умов життя дитини. Це відповідає принципу найкращих інтересів дитини.
Отже, спроба відповідача перекласти весь тягар утримання доньки, яка продовжує навчання, на одного з батьків, апелюючи до суб`єктивної оцінки рівня свого доходу, є необґрунтованою та не відповідає нормам чинного законодавства України.
Із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 є обмеженою у працездатності людиною через стан свого здоров`я, не має рухомого та нерухомого майна, банківських вкладів тощо, що могло би підтвердити його дійсний матеріальний стан.
Колегія суддів звертає увагу, на те, що покликаючись на відсутність доходів, ОСОБА_2 водночас має матеріальну можливість забезпечувати власний побут, користуватися правничою допомогою у судах першої та апеляційної інстанції, а відтак апеляційний суд виснує про можливість сплати ним аліментів доньці, яка продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги від батьків на період навчання для задоволення елементарних життєвих потреб. 
Також суд зауважує на тому, що термін навчання ОСОБА_2 у Економіко-правовому фаховому коледжі Київського кооперативного інституту бізнесу та права закінчується 30 червня 2026 року, а отже, він не позбавлений можливості реалізувати своє право на офіційне працевлаштування.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. ст. 376 ЦПК України).
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню по суті не підлягає, судові витрати, понесені відповідачем в суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Гіммельфарба Станіслава Олеговича в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неї як на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, у розмірі 3 000 грн (три тисячі грн) щомісячно, починаючи з 12 листопада 2025 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп).
Судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий           В. В. Оніщук

Судді          Л. О. Голота

С. Г. Копаничук