номер провадження справи 15/41/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026 Справа № 908/838/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши матеріали
за позовом Приватного підприємства “Ін Форс Кемікал”, 03189, м. Київ, вул. Юлії Здановської, буд. 71-г
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Дружба”, 70140, Запорізька область, Новомиколаївський район, с. Зелене, вул. Миру, буд. 21
про стягнення коштів

за участю секретаря судового засідання Бойко Н.А. 
за участю представників сторін:
від позивача: Тищенко Г.Г., представник, довіреність б/н від 02.03.2026, свідоцтво № 445 від 29.12.2003 (в режимі відеоконференції);
від відповідача: не з`явився;

установив
03.04.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного підприємства “Ін Форс Кемікал” до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Дружба” про стягнення заборгованість за договором поставки № ПР-043 від 11.03.2025 в сумі 1 116 960,24 грн, з яких: основний борг в розмірі 797 891,20 грн, штрафу в розмірі 159 578,24 грн, 3% річних в розмірі 159 490,80 грн.
Крім того, органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, нарахувати 3% (відсотків) річних, в порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2026, справу № 908/838/26 передано на розгляд судді Горохову І.С.
Ухвалою суду від 07.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/838/26. Справі присвоєно номер провадження 15/41/26. Розгляд справи призначено здійснювати за загальними правилами позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 07.05.2026 о 10:30 год.
Ухвалою суду від 07.04.2026 задоволена заява представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
20.04.2026 через підсистему “Електронний суд” до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить:
- зменшити розмір штрафу, заявленого до стягнення у сумі 159 578,24 грн, на 90 %, з урахуванням часткового виконання зобов`язання, добросовісної поведінки відповідача та істотних обставин, що вплинули на можливість виконання зобов`язання, що становить 15 957,82 грн;
- зменшити розмір 48 % річних, заявлених до стягнення у сумі 159 490,80 грн, та визначити їх на рівні 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, що становить 9 968,18 грн до стягнення;
- визначити, що після ухвалення рішення проценти на суму боргу нараховуються у розмірі 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України до моменту повного виконання рішення суду.
23.04.2026 через систему “Електронний суд” від позивача суд отримав відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити повністю. 
07.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.06.2026. 
У судовому засіданні здійснювалася технічна фіксація за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.
Судом перевірені повноваження представника позивача. Відводів складу суду не заявлено.
Позов заявлено з наступних підстав: між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки. На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 604 227,72 грн. Відповідач частково оплатив отриманий товар. Враховуючи наявність заборгованості за поставлений товар, позивач просить стягнути суму основного боргу, штраф та 48% річних. 
Відповідач щодо позову заперечив з тих підстав, що заявлений до стягнення штраф підлягає зменшенню на 90%, оскільки заявлений до стягнення штраф є неспівмірним з наслідками порушення зобов`язання. З урахуванням того, що позивачем не доведено наявність реальних додаткових витрат, які б відповідали розміру процентів у 48% річних, заявлені вимоги в цій частині не можуть вважатися співмірними наслідками порушення зобов`язання. З листопада 2025 року відповідач втратив доступ до своїх виробничих потужностей, а також можливість здійснювати господарську діяльність на власних земельних ділянках, що призвело до неможливості обробки ґрунтів та здійснення посівів. За фактом скоєння військового злочину та перешкоджання законній господарській діяльності відповідача подано заяву про злочин до ГУ НП в Запорізькій області. Наведені обставини вплинули на фінансову діяльність товариства та ведення аграрної діяльності, реалізації продукції. Прострочення виконання зобов`язання не було наслідком недобросовісної поведінки відповідача. Нарахований розмір відсотків підлягає зменшенню судом як неспівмірний наслідкам порушення зобов`язання, а у випадку відсутності підстав для його зменшення до договірного рівня, підлягає визначенню у межах 3% річних. 
У відповіді на відзив позивач зазначив, що товар було поставлено на умовах безоплатного відстрочення його оплати на строк 7 місяців. Заборгованість за поставлений товар становить майже 50% від ціни усього поставленого товару. Протягом 6 місяців відповідачем не здійснено жодної оплати за товар. Позивачем додатково не нараховувалась пеня та інфляційні втрати на суму заборгованості. Розмір штрафу та відсотків річних погоджено між сторонами в договорів, який підписано відповідачем з урахуванням позиції сторін. Позивач не заявляє до стягнення збитки, а тому не повинен доводити їх розмір. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Розмір, нарахованих відсотків та штрафу є спів мірним наслідкам порушення. Просив позов задовольнити повністю. 
Судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну) частини рішення. 
З урахуванням обставин справи та наданих доказів, суд щодо спору зазначає наступне. 
11.03.2025 між Приватним підприємством «ІН Форс Кемікал» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба» (Покупець) укладено договір поставки № ПР-043 (договір).
Згідно із змістом договору, сторони у порядку, строки та на умовах, визначених договором і Специфікаціями до нього, позивач (постачальник за договором) зобов`язався поставляти та передавати у власність відповідача (покупець за договором) насіння для сівби, пестициди в препаративних формах, що є засобами захисту рослин, агрохімікати, у т.ч. мінеральні добрива, мікродобрива, регулятори росту рослин (далі - товар), а відповідач зобов`язався приймати цей товар й оплачувати його, п. 1.1. договору.
Погоджені сторонами асортимент, кількість і ціна товару вказуються ними в Специфікаціях до договору, що є невід`ємними його частинами, п. 2.1. договору. Строк поставки товару вказується у Специфікаціях, п. 4.2 договору.
Сторонами договору може бути укладено як одну, так і більшу кількість Специфікацій до договору. Кожна наступна Специфікація після першої регулює окрему поставку товару в рамках цього договору й не скасовує та не змінює попередні Специфікації ні повністю, ні частково, якщо тільки інше не вказано в ній, п. 2.2. договору.
Згідно із укладеними між позивачем і відповідачем Специфікаціями до договору, позивач зобов`язався поставити відповідачу товар на загальну суму 1 604 227,72 грн, а саме: за Специфікацією № 1 від 17.03.2025 на загальну суму 5997,12 грн; за Специфікацією № 2 від 15.04.2025 на загальну суму 34 477,92 грн; за Специфікацією № 3 від 21.04.2025 на загальну суму 1 039 999,26 грн; за Специфікацією № 4 від 26.05.2025 на загальну суму 197 881,52 грн; за Специфікацією № 5 від 09.05.2025 на загальну суму 155 593,00 грн; за Специфікацією № 6 від 26.05.2025 на загальну суму 11 979,14 грн; за Специфікацією № 7 від 26.05.2025 на загальну суму 158 299,76 грн.
На виконання умов договору Приватне підприємство «Ін Форс Кемікал» передав відповідачу товар на загальну суму 1 604 227,72 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: № 867 від 17.03.2025 на суму 5997,12 грн; № 3359 від 27.05.2025 на суму 11 979,14 грн; № 2010 від 17.04.2025 на суму 34 477,92 грн; № 3360 від 27.05.2025 на суму 197 881,52 грн; № 2298 від 25.04.2025 на суму 1 039 999,26 грн; № 3481 від 02.06.2025 на суму 158 299,76 грн; № 2855 від 09.05.2025 - 155 593,00 грн.
Згідно з п. 5.2. договору, оплата товару здійснюється відповідачем у гривнях через банки у безготівковій формі шляхом переказу коштів на поточний рахунок Постачальника. Підставою для платежу є даний договір.
Згідно з п. 5.1. і пп. 6.1.1. договору відповідач зобов`язався оплатити позивачу товар у строки, що вказані в Специфікаціях.
Строки розрахунку за товар вказані в пункті 3 Специфікацій, згідно з якими граничною датою повного та остаточного розрахунку є: за Специфікацією № 1 від 17.03.2025 – не пізніше 21.03.2025; за Специфікацією № 2 від 15.04.2025 не пізніше 21.04.2025; за Специфікацією № 3 від 21.04.2025 не пізніше 01.05.2025 перший платіж у сумі 207 999,85 грн, остаточний розрахунок не пізніше 01.11.2025; за Специфікацією № 4 від 26.05.2025 перший платіж не пізніше 30.05.2025 у сумі 39 576,30 грн, остаточний розрахунок не пізніше 01.11.2025; за Специфікацією № 5 від 09.05.2025 не пізніше 12.05.2025; за Специфікацією № 6 від 26.05.2025 перший платіж у сумі 2395,83 грн не пізніше 30.05.2025, остаточний розрахунок 01.11.2025; за Специфікацією № 7 від 26.05.2025 – не пізніше 30.05.2025. 
Отриманий товар, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба» оплатило частково у розмірі 806 336,52 грн, що підтверджується наступними документами, а саме: платіжна інструкція № 79 від 17.03.25 на суму 5997,12 грн; платіжна інструкція № 111 від 23.04.25 на суму 207 999,86 грн; платіжна інструкція № 112 від 26.05.25 на суму 197 881,52 грн; платіжна інструкція № 122 від 16.04.25 на суму 2679,35 грн; платіжна інструкція № 145 від 09.05.25 на суму 155 593,00 грн; платіжна інструкція № 158 від 29.10.25 на суму 201 991,28 грн; платіжна інструкція № 159 від 16.04.25 на суму 31 798,57 грн; платіжна інструкція № 361 від 26.05.25 на суму 2395,83 грн. На підтвердження проведення платежів надано банківську виписку АТ «Банк Альянс» по рахунку позивача. 
Позивачем поставлено товар на загальну суму 1604227,72 грн, сплачено відповідачем 806 336,52 грн, сума заборгованості 797 891,20 грн.
27.10.2025 позивач надіслав на адресу відповідача Лист-нагадування від 23.10.2025 про обов`язковість виконання грошового зобов`язання з оплати товару за договором, у якому позивач нагадав відповідачу про несплачену суму основного боргу за договором і граничну дату повного і остаточного розрахунку за ним – 01.11.2025, про правові наслідки порушення договору. Просив своєчасно виконати грошові зобов`язання за договором.
У листі-відповіді від 29.10.2025 за вих. № 92 відповідач визнав суму основного боргу на час надання відповіді 999 882,48 грн, пообіцяв повністю розрахуватися до 01.02.2026 шляхом здійснення щомісячних платежів в сумі не менше 250 тис. грн, просив укласти додаткову угоди про розстрочення сплати основного боргу, додав платіжну інструкцію від 29.10.2025 про сплату 201 991,28 грн, у зв`язку з чим основний борг станом на 29.10.2025 склав 797 891,20 грн.
У листі від 05.11.2025 позивач погодився на графік погашення – щомісячні платежі по 250 000,00 грн, починаючи з листопада 2025 року, за умови виконання вимог: підписання додаткової угоди до договору поставки, що визначатиме графік платежів та відповідальність за його порушення; надання забезпечення виконання зобов`язань шляхом укладення договору поруки з кінцевим бенефіціаром власником – ОСОБА_1 ; перший платіж у розмірі 250 000,00 грн має бути здійснений не пізніше 20.11.2025. 
Додаткової угоди між сторонами укладено не було, платіж також не проведено. 
Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно із ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки
Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З урахуванням доведення позивачем порушення відповідачем умов договору поставки щодо своєчасної та повної оплати за товар, позов в частині стягнення суми осново боргу підлягає задоволенню. 
Позивачем додатково до суми основного боргу заявлено до стягнення штраф у розмірі 20% - 159 578,24 грн та 48% річних у розмірі 159 490,80 грн за період з 02.11.2025 по 02.04.2026. 
Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. 
Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
Згідно з п. 7.1.3. договору, за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором понад 40 календарних днів відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 40 календарних днів.
Сума штрафу за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати товару за договором становить (20 х 797 891,20 грн) : 100 = 159 578,24 грн. 
Перевіривши розрахунок штрафу, суд вважає його виконаним правильно. 
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Згідно з п. 7.2.3. договору, у разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором Покупець замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити позивачу 48 процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення.
За період з 02.11.2025 по 02.04.2026 на суму основного боргу позивачем нараховані 48% річних у розмірі 159 490,80 грн. 
Щодо початку прострочення грошового зобов`язання необхідно зазначити, що граничною датою остаточного розрахунку у Специфікаціях визначено 01.11.2025. Перше та друге листопада 2025 року є суботою та неділею – вихідні дні. 
Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Отже, датою остаточного розрахунку за товар є 03.11.2025 – понеділок. Початком прострочення виконання грошового зобов`язання 04.11.2025. 
За період з 04.11.2025 по 02.04.2026 розмір 48% на суму основного боргу становить 157 392,24 грн. В іншій частині нарахування безпідставне.
Відповідач просить зменшити розмір нарахованого штрафу на 90% та відсотків до 3% річних, вважаючи їх неспівмірними та завищеними. Прострочення виконання грошового зобов`язання виникло внаслідок погіршення фінансового стану відповідача, незаконним обмеженням ведення господарської діяльності та постійними обстрілами території де розташований відповідач військами російської федерації. 
Щодо зменшення 48% річних суд зазначає наступне. 
Вирішуючи спір у справі № 903/602/24 Велика палата Верховного суду у постанові від 02.07.2025 дійшла наступних правових висновків: 
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).
Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).
Законодавець в главі 24 Господарського кодексу України врегулював загальні засади відповідальності учасників господарських відносин таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.
Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.
До того ж у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду та наведені в цій постанові висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.
При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Враховуючи ступінь виконання боржником грошового зобов`язання, вплив несприятливих погодних умов на врожай соняшнику, втрату доступу до виробничих потужностей, а також неможливість здійснювати обробку власних земельних ділянок, у зв`язку з постійними обстрілами території збоку збройних сил російської федерації, суд вважає за можливе зменшити нараховані 48% річних до законодавчо встановленого розміру процентів річних – 3% та здійснити відповідний перерахунок. 
За період з 04.11.2025 по 02.04.2026 розмір 3% річних становить 9837,01 грн. 
Позивач просить зазначити в рішенні нарахування відсотків з урахуванням ч. 10 ст. 238 ГПК України. 
Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. 
Суд вважає за можливе зазначити, в рішенні про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. 
Щодо зменшення штрафу, то незважаючи на його розмір у 20% від простроченого грошового зобов`язання, суд не вбачає підстав для зменшення нарахованого штрафу, оскільки неустойка, що встановлюється відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямована передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Позивачем не заявлено до стягнення інфляційні втрати, які є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Зменшення розміру штрафу на 20% у даному випадку може призвести до знецінення мети неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
З урахуванням наведених обставин та наданих доказів, враховуючи, що відповідачем не надано доказів належного виконання умов договору поставки, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в частині перерахунку 48% річних покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, в іншій частині, зокрема щодо зменшення нарахованих відсотків на відповідача. 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, позивачем зроблено заяву про надання доказів на підтвердження понесення витрат з урахуванням ч. 8 ст. 129 ГПК України. 
Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 202, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
вирішив
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» (вулиця Миру будинок 21, село Зелене, Новомиколаївський район, Запорізька область, 70140, Україна, ідентифікаційний код 03751267) на користь Приватного підприємства «Ін Форс Кемікал» (вулиця Здановської Юлії, будинок 71-Г, м. Київ, 03189, Україна, ідентифікаційний код 44000701) суму основного боргу в розмірі 797 891,20 грн (сімсот дев`яносто сім тисяч вісімсот дев`яносто одна гривня 20 коп.), штраф у розмірі 159 578,24 грн (сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят вісім гривень 24 коп.), 3% річних у розмірі 9837,01 грн (дев`ять тисяч вісімсот тридцять сім гривень 01 коп.). Видати наказ.
Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у цій справі, проводити нарахування 3% річних до моменту виконання рішення суду за формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ – сума основного боргу простроченого ТОВ «Дружба» (ідентифікаційний код 03751267); 3% - розмір процентів річних; КДП – кількість днів прострочення сплати суми основного боргу; КДР – кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, нарахування здійснювати з 03.04.2026 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати суми основного боргу. 
В іншій частині позову відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» (вулиця Миру будинок 21, село Зелене, Новомиколаївський район, Запорізька область, 70140, Україна, ідентифікаційний код 03751267) на користь Приватного підприємства «Ін Форс Кемікал» (вулиця Здановської Юлії, будинок 71-Г, м. Київ, 03189, Україна, ідентифікаційний код 44000701) судовий збір у розмірі 13 378,35 грн (тринадцять тисяч триста сімдесят вісім гривень 35 коп.). Видати наказ. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 09 червня 2026 року.

Суддя І. С. Горохов