Дата документу 29.04.2026 Справа № 333/6729/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №333/6729/24   Головуючий у 1- інстанції Ходько В.М.
Провадження № 22-ц/807/950/26 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
29 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Кочеткової І.В.,
Трофимової Д.А.
за участю секретаря судового засідання Товстопятко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної систем "Запоріжгаз" до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованого природного газу,-

ВСТАНОВИЛА:
У липні 2024 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної систем "Запоріжгаз" звернулося до суду з вищевказаним позовом
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем за місцем проживання відповідача було виявлено несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки, внаслідок якого витрата (споживання) природного газу не обліковується або обліковується некоректно.
Просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за донарахований не облікований об`єм та обсяг природного газу і його вартості у розмірі 229 453,01 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441,80 грн.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства "Оператор газорозподільної систем "Запоріжгаз" вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу у розмірі 152 442,53 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 286,64 грн., а всього 154 729 (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот двадцять дев`ять) грн. 17 коп.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства "Оператор газорозподільної систем "Запоріжгаз" вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу у розмірі 152 442,53 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 286,64 грн., а всього 154 729 (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот двадцять дев`ять) грн. 17 коп – скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що відповідачка по справі не була власницею будинку, не проживала в ньому, та матеріали справи не містять доказів, що порушення Кодексу газорозподільних систем відбулось з вини відповідачки, а отже остання не може нести відповідальність, що є підставою для відмови в задоволенні позову повністю
27 березня 2026 року від АТ "Оператор газорозподільної систем "Запоріжгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. 
Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, з урахуванням підключених газових приладів, та опалювальної площі 68,8 м.кв., граничних обсягів споживання у неопалювальний період, за цінами закупівлі природного газу протягом періоду необлікованого споживання (п.11 глави 5 розділу ХІ Кодексу) в неопалювальний та опалювальний періоди, що видно з розрахунку, позивачем здійснено нарахування вартості необлікованого об`єму природного газу, враховуючи, що заборгованість відповідачкою не погашена, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з врахуванням того, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить спадкоємцю – ОСОБА_1 з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується в повній мірі виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що згідно акту № 010987 про монтаж засобу вимірювальної техніки від 13.10.2013 споживачу ОСОБА_3 в цей день було змонтовано і опломбовано ЗВТ ВК-G4Т заводський номер 10455367 за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.7).
19.06.2023 двома працівниками АТ "Запоріжгаз" за участю представника споживача – ОСОБА_4 складено акт про порушення № ZP 000611, щодо виявленого несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ (лічильника газу "Ельстер" ВК-G4Т заводський номер 10455367), пошкодження ЗВТ, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу не обліковується або обліковується некоректно, за адресою: АДРЕСА_1 , а також складено протокол направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу. Акт про порушення був направлений рекомендованим поштовим відправленням ОСОБА_3 разом з супровідним листом від 28.06.2023 № 690-97-8055-0623, яким її було запрошено на засідання комісії з розгляду акту (а.с.8-13).
28.06.2023 комісією, затвердженою наказом Оператора ГРМ - АТ "Запоріжгаз" № Но-44-0622 від 07.06.2022 у складі фахівців АТ "Запоріжгаз" та ДП "Запоріжжястандартметрологія", за відсутності споживача, проведено експертизу засобу вимірювальної техніки – лічильника газу "Ельстер" ВК-G4Т заводський номер 10455367, за підсумками якої, комісією зроблено висновок про те, що виявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ шляхом прихованих заходів внаслідок яких здійснюється необліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу, які неможливо виявити без використання спеціальних технічних засобів, часткового чи повного демонтажу ЗВТ чи перевірки метрологічних характеристик ЗВТ: на задній стінці корпусу ЗВТ, в верхній частині встановлено магніт чорного кольору. В конструкцію лічильника внесені самовільні зміни з метою заниження його показів – на клапані вимірювача змонтовано (вклеєно) сторонній предмет (елемент), що не передбачено конструкцією завода-виробника. Під дією впливу постійного магнітного поля на цей предмет (елемент), клапан вимірювача зміщується, рух клапанів вимірювача припиняється, внаслідок чого об`єм газу, що проходить крізь лічильник не обліковується. Внаслідок виявлених порушень здійснюється викривлення даних обліку природного газу. Витрати природного газу комерційним ВОГ обліковується з порушенням законодавства, ЗВТ експлуатується з порушенням законодавства. Під час проведення експертизи застосовувалась фото фіксація. Лічильник не придатний до подальшої експлуатації, підлягає заміні. Лічильник упаковано в пакет, опломбовано пломбою № R32958531 (а.с.14-16).
Державним повірником ДП "Запорізький науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікації" складена довідка про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 2-5716-23 від 26.06.2023. В якій зазначено, що за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки – лічильник газу "Ельстер" ВК-G4Т заводський номер 10455367, не відповідає вимогам ДСТУ 9035:2020, а саме: не відповідає п.11.4 методики повірки (Основна відносна похибка перевищує допустиме значення) (а.с.17).
14.07.2023 на засіданні комісії з розгляду актів про порушення кодексу ГРМ АТ "Запоріжгаз", у присутності споживача було розглянуто акт про порушення № ZP 000611 від 19.06.2023, з формулюванням порушення: "несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, позаштатний режим роботи ЗВТ", прийнято рішення: частково задовольнити акт про порушення – в частині несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ шляхом прихованих заходів, яке оформлене протоколом № 1106 (а.с.18-19).
На підставі вказаного рішення фахівцем (з балансування) АТ "Запоріжгаз" ОСОБА_5 було складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості, за яким до споживача ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , о/р № НОМЕР_1 , з несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ здійснено шляхом прихованих заходів, був проведений розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості, завданого порушенням споживача, у розмірі 229 453,01 грн. з ПДВ, за період з 19.06.2022 по 18.06.2023 з урахуванням усіх газових приладів (одна газова плита, один газовий котел), опалювальної площі 71,5 м?, зареєстрованих чотирьох осіб до 11.10.2022, з 12.10.2022 по 26.05.2023 – трьох зареєстрованих осіб, з 27.05.2023 – двох зареєстрованих осіб, нарахування здійснено відповідно до вимог пункту 1 глави 3 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, крім того складений рахунок на оплату вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу у вказаній сумі, який надісланий разом із супровідним листом № 690-Ел-9754-0823 від 03.08.2023 з вимогою вжити заходів щодо погашення нарахованої суми протягом 10 днів з дати отримання цього повідомлення (а.с.30-37).
Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 виданого 12.10.2022 Запорізьким відділом ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного-Східного МУ Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 виданого 11.04.2022 Комунарським відділом ДРАЦС у місті Запоріжжі Південного-Східного МУ Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 виданого 27.05.2023 Комунарським відділом ДРАЦС у місті Запоріжжі Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20-22).
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації – 04.09.2023, що підтверджується відповіддю № 718763 від 01.08.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру та відміткою в паспорті громадянина України. В довідках голови квартального комітету № 12 Комунарського району м. Запоріжжя від 19.06.2023 і 13.08.2023 зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 2015 року до теперішнього часу 12.08.2023 (а.с.27, 42, 81).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у формі інформаційної довідки № 387496947 від 19.07.2024, та свідоцтва про права на спадщину за законом від 13.12.2023 № 1-790, ОСОБА_1 , набула право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після матері – ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації права власності – 13.12.2023 (а.с.28-29, 82-83).
Відділ НКРЕКП у Запорізькій області і ДП "Запоріжжястандартметрологія", повідомили АТ "Запоріжгаз" листами № 40-12/884 від 25.12.2015 та № 08/2758 від 16.08.2016 відповідно, що вони відмовилися делегувати своїх представників для участі на постійній основі у складі експертної комісії та комісії з розгляду актів про порушення (а.с.100-101).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. 
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. 
Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються.
З огляду на приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).
У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії").
ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Згідно зі сталою практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відносини між газопостачальними підприємствами та фізичними особами - споживачами газу в частині обліку природного газу регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, положеннями ЦК України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність".
Згідно п.3 глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.
Згідно п.7 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем у разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник Оператора ГРМ на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення, зокрема про: 2) пошкодження ЗВТ (лічильника газу).
У пункті 1 глави 2 розділу XI Кодексу газорозподільних систем наведено вичерпний перелік порушень, внаслідок яких щодо споживача (несанкціонованого споживача) здійснюється нарахування необлікованих об`ємів природного газу.
Згідно цього ж Кодексу газорозподільних систем несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу – це втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу.
Приховані заходи – це несанкціоновані заходи, здійснені споживачем чи іншою особою, внаслідок яких здійснюється необліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу, які неможливо виявити без використання спеціальних технічних засобів, проведення земельних робіт, демонтажу будівельних конструкцій чи оздоблювальних матеріалів, часткового чи повного демонтажу ЗВТ або дактилоскопічної експертизи чи перевірки метрологічних характеристик ЗВТ.
Експертиза засобу вимірювальної техніки/експертиза пломб – це комплекс заходів, які здійснюються комісією з проведення експертизи ЗВТ та пломб, яка затверджується наказом оператора ГРМ, або суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу», з метою отримання даних щодо відповідності засобу вимірювальної техніки/пломб параметрам, визначеним їх виробниками, умовам монтажу та експлуатації, їх цілісності чи відповідності метрологічним характеристикам, а також пересвідчення у відсутності інших ознак впливу на засіб вимірювальної техніки/пломбу, які можуть свідчити про втручання в засіб вимірювальної техніки/пломбу та викривлення результатів вимірювання.
Таким чином, законодавець визначає, що втручання в роботу – це цілеспрямовані умисні дії, які направлені на викривлення даних обліку природного газу. 
Пунктом 1 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу.
Пунктом 11 глави 5розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю бо частково),або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.
У відповідності абз.2 п.7 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем розрахунок необлікованого або облікованого частково об`єму природного газу внаслідок порушення здійснюється за наявності акта про порушення та у порядку, визначеному в розділі ХІ цього Кодексу.
Для підтвердження правомірності здійснених донарахувань об`ємів природного газу необхідно довести наявність факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ споживача.
Для виявлення несанкціонованого втручання необхідно довести три складові цього правопорушення, а саме: 1) дію, тобто несанкціоноване втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку; 2) спосіб втручання, тобто вчинене шляхом підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації); 3) наслідки, тобто витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу).
При цьому, тільки наявність всіх трьох складових правопорушення дає змогу стверджувати, що споживачем було вчинено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ.
Така правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 914/2384/17.
Суд першої інстанції вважав встановленим факт несанкціонованого втручання, оскільки доведеним є факт зовнішнього втручання в роботу лічильника газу. 
У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року (справа N 310/10313/18, провадження N 61-14885св19) зазначено, що для покладення на споживача відповідальності у виді нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу вимагається встановлення фактів несанкціонованого втручання споживача у роботу засобу вимірювальної техніки (лічильника) та викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням).
28.06.2023 комісією, затвердженою наказом Оператора ГРМ - АТ "Запоріжгаз" № Но-44-0622 від 07.06.2022 у складі фахівців АТ "Запоріжгаз" та ДП "Запоріжжястандартметрологія", за відсутності споживача, проведено експертизу засобу вимірювальної техніки – лічильника газу "Ельстер" ВК-G4Т заводський номер 10455367, за підсумками якої, комісією зроблено висновок про те, що виявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ шляхом прихованих заходів внаслідок яких здійснюється необліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу, які неможливо виявити без використання спеціальних технічних засобів, часткового чи повного демонтажу ЗВТ чи перевірки метрологічних характеристик ЗВТ: на задній стінці корпусу ЗВТ, в верхній частині встановлено магніт чорного кольору. В конструкцію лічильника внесені самовільні зміни з метою заниження його показів – на клапані вимірювача змонтовано (вклеєно) сторонній предмет (елемент), що не передбачено конструкцією завода-виробника. Під дією впливу постійного магнітного поля на цей предмет (елемент), клапан вимірювача зміщується, рух клапанів вимірювача припиняється, внаслідок чого об`єм газу, що проходить крізь лічильник не обліковується. Внаслідок виявлених порушень здійснюється викривлення даних обліку природного газу. Витрати природного газу комерційним ВОГ обліковується з порушенням законодавства, ЗВТ експлуатується з порушенням законодавства. Під час проведення експертизи застосовувалась фото фіксація. Лічильник не придатний до подальшої експлуатації, підлягає заміні. Лічильник упаковано в пакет, опломбовано пломбою № R32958531 (а.с.14-16).
Державним повірником ДП "Запорізький науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікації" складена довідка про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 2-5716-23 від 26.06.2023. В якій зазначено, що за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки – лічильник газу "Ельстер" ВК-G4Т заводський номер 10455367, не відповідає вимогам ДСТУ 9035:2020, а саме: не відповідає п.11.4 методики повірки (Основна відносна похибка перевищує допустиме значення) (а.с.17).
14.07.2023 на засіданні комісії з розгляду актів про порушення кодексу ГРМ АТ "Запоріжгаз", у присутності споживача було розглянуто акт про порушення № ZP 000611 від 19.06.2023, з формулюванням порушення: "несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, позаштатний режим роботи ЗВТ", прийнято рішення: частково задовольнити акт про порушення – в частині несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ шляхом прихованих заходів, яке оформлене протоколом № 1106 (а.с.18-19).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. 
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Вивчивши матеріали справи та враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не спростовано належними доказами факт несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, а відтак, з урахуванням відповідності здійсненого позивачем розрахунку вартості донарахованого (необлікованого) об`єму природного газу вимогам закону, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з врахуванням того, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить спадкоємцю – ОСОБА_1 з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем була порушена встановлена законом процедура перевірки лічильника газу, складення акту про порушення, проведення експертизи та прийняття рішення щодо визначення об`єму спожитого природного газу є тотожними доводам відзиву на апеляційну скаргу, мотивовано відхилені судом першої інстанції та не підлягають додатковому правовому обґрунтуванню.
Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо невідповідності акту експертизи лічильника вимогам закону, оскільки відповідачка не була присутня при проведення такої експертизи, оскільки неприбуття споживача для проведення експертизи не є перешкодою для її проведення за відсутності такого споживача. 
Апеляційний суд також приймає до уваги, що суд першої інстанції за клопотанням відповідача призначав експертизу лічильника газу, яка не була виконана експертною установою через відсутність оплати з боку відповідача, тобто скаржниця на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами та не здійснила оплату призначеної судом експертизи.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.
Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, які мають суттєве значення, є безпідставними, оскільки скаржник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до самостійного тлумачення норм чинного законодавства та переоцінки доказів.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 
Отже, апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2026 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 01 травня 2026 року.

Головуючий

Судді: