ПУЛИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/1223/25
Провадження № 2/292/83/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 року с-ще Пулини
Пулинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Лотуги В.Ф.
при секретарі судового засідання Володіній В.В.
з участю:
представника позивача Бардошевської Т.І.
представника відповідачки Мельника Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бардошевської Тетяни Ігорівни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2025 року представник позивача звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить виключити з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №941 від 05.04.2016, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відомості про батька дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05 квітня 2016 року між позивачем (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) та відповідачкою укладено шлюб. 
Проте, шлюбні відносини між сторонами тривали недовго, вже в червні 2017 року ОСОБА_2 вперше зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, але дана заява була залишена без розгляду.
Заочним рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 14.06.2021 шлюб розірвано. Більшість часу перебування в зареєстрованому шлюбі сторони проживали окремо та не підтримували шлюбних стосунків.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої зазначені позивач та відповідачка. Позивач не заперечував щодо зазначення його батьком дитини, оскільки відповідачка запевняла, що дитина саме від нього. Проте, в подальшому відповідачка зазначила, що дочка не являється біологічною дитиною позивача. Відповідачка уникала спілкування з рідними позивача, перешкоджала спілкуванню позивача та його родини з дитиною, ніколи не залишала доньку на одинці з батьком. Від проведення ДНК тесту для визначення батьківства відносно дитини відповідачка відмовилась.
Оскільки позивач має сумніви щодо свого біологічного батьківства відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , позивач змушений звернутися до суду з позовом.
Ухвалою суду від 24.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання.
12 грудня 2025 року представник відповідачки надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки з квітня-травня 2015 року позивач та відповідачка почали зустрічатися та мали інтимні стосунки. В червні цього ж року ОСОБА_2 завагітніла від ОСОБА_1 (до шлюбу " ОСОБА_4 "). З вересня 2015 року позивач та відповідачка стали проживати однією сім`єю в м.Житомирі, вели спільний побут, мали спільний бюджет та фактичні сімейні відносини. У період спільного проживання та сімейних стосунків - ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина ОСОБА_3 . Позивач та відповідачка спільно доглядали дитину, піклувалися про неї, та відповідач добре знав, що є біологічним батьком дитини. 05.04.2016 позивач та відповідачка зареєстрували шлюб і в цей день зареєстрували в органах ДРАЦС народження дитини. Відомості про батька внесені до актового запису про народження за спільною заявою матері дитини та батька. Отримано свідоцтво про народження дитини, в якому батьком дитини вказано ОСОБА_1 , а відповідачку, як матір. В подальшому позивач виконував свої батьківські обов`язки, спільно доглядали, дбали та виховували доньку, мав емоційний контакт з дитиною та матір"ю дитини. Жодних сумнівів про своє батьківство позивач не висловлював, оскільки знав, що дитина зачата під час спільного проживання з відповідачкою. З часом позивач став ухилятися від виконання батьківського обов`язку по утриманню дитини, а тому з нього було стягнуто аліменти на неповнолітню доньку. 14.06.2021 шлюб між ними розірваний і сторони стали проживати окремо, не підтримували шлюбних стосунків. Влітку 2021 року позивач визнавав себе батьком дитини та відмовлявся надати дозвіл на виїзд дитини з матір"ю за кордон, у зв`язку з чим такий дозвіл був наданий за рішенням Житомирського районного суду Житомирської області. Твердження позивача про те, що відповідачка начебто запевняла його щодо того, що він не є батьком дитини та відмовлялася від проведення ДНК тесту є неправдивими та не підтверджені жодними доказами. З урахуванням викладеного, просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю 
29 грудня 2025 року представник позивача надала суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що представник відповідача не надала жодних доказів на підтвердження викладених обставин про спільне проживання до укладення шлюбу. Зазначає, що в справах даної категорії предметом доказування є наявність чи відсутність кровної спорідненості між дитиною та особою, яка записана батьком дитини, тому визначальним та найбільш переконливим доказом є результат ДНК експертизи, всі інші докази є непрямими та додатковими. На час реєстрації народження дитини відповідач запевнила позивача, що він є батьком дитини, тому реєстрація народження дитини відбулася за спільною заявою сторін. З часом, у позивача виникли сумніви щодо його батьківства, тому він і звернувся з позовом.
Ухвалою суду від 19 січня 2026 року провадження у справі зупинено у зв"язку з призначенням судової молекулярно-генетичної експертизи.
01.04.2026 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання, яке 21.04.2026 закрито та призначено до судового розгляду по суті.
Позивач та відповідачка у судове засідання не з"явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю за безпідставністю, оскільки доводи позивача спростовані проведеною у справі судовою молекулярно-генетичною експертизою.
Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився, надіслали суду письмове клопотання, в якому просять розглядати справу без їх участі.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідачки, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Статтями 1, 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено та вбачається з копії свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 05.07.2025, виданого повторно, що батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записаний ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 (а.с.7).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно 08.04.2017, шлюб зареєстрований 05.04.2016 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , актовий запис №375. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - " ОСОБА_6 " (а.с.5).
Відповідно до заочного рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 14.06.2021, шлюб зареєстрований 05.04.2016 відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що зроблено актовий запис №375, розірвано (а.с.70-72).
Згідно заочного рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17.01.2022, позовні вимоги адвоката Мельника Ю.М. в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено та надано дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Республіки Польща на тимчасове проживання та навчання на строк з дати набрання законної сили рішенням суду до 01.01.2023, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_1 (а.с.67-69).
Як вбачається з довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів №19.5-20/5/2022/8879 від 21.02.2022, виданої Житомирським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області, згідно матеріалів виконавчого провадження із примусового виконання судового наказу №292/379/21, виданого 13.10.2021 Червоноармійським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.05.2021 і до повноліття дитини, що пред`явлений до примусового виконання 21.10.2021, станом на 21.02.2022 наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 8908,58 грн. (а.с.65).
Відповідно до довідки з місця роботи ТОВ КТ "І.М.Ворк" від 03.12.2025, ОСОБА_2 з 20.03.2025 працевлаштована в товаристві, що знаходиться в м.Варшава на посаді обвалювальника-жилувальника м"яса (а.с.55-56).
Згідно довідки Навчального комплекса села Валіхнови від 02.12.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в с.Валіхнови, з 01.09.2025 навчається у третьому класі Початкової школи ім.32-ї розвідувальної авіаційної ескадрильї армії "Лодзь" Навчального комплексу села Валіхнови (а.с.57-58).
З заяви-приєднання №11691495 до Публічного договору про надання послуг від 13.09.2025, паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , виданого 14.09.2025 та карти побиту НОМЕР_4 , виданої 24.11.2023, вбачається, що ОСОБА_3 23.02.2022 виїхала з України, 12.10.2023 в"їхала в Україну, 27.10.2023 виїхала з України та їй було оформлено карту побиту в Польщі до 03.04.2026 (а.с.62-64).
Відповідно до повної копії свідоцтва про народження №1017093/00/AU/2024/373962 від 11.03.2024, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Велунь, Терещук- ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Велунь Республіки Польща, батьки - ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (а.с.59).
Згідно довідки №6137/КВ/19-964/Н про реєстрацію особи громадянином України від 19.04.2024, виданої Посольством України в Республіці Польща, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка Республіки Польща, набула громадянства України, є громадянкою України з 07.03.2024 (а.с.60).
Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/106-26/1836-БД від 18 березня 2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ймовірно є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічною матір"ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Біологічне батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить не менше ніж 99,99999999%.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.
Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.
Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.
Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти Російської Федерації» №3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства».
Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте, він підлягає оцінці судом, так як жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21.
Підставою для виключення із актового запису про народження дитини відомостей про батька є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи,
Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) має надати докази, що він не є батьком дитини та що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком.
За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно вимог ст.76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Як вбачається зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Під час судового розгляду за клопотанням представника позивача судом призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручалось Житомирському НДЕКЦ МВС України.
Згідно висновку експерта СЕ-19/106-26/1836-БД від 18.03.2026 за результатами проведених досліджень зразків отриманих у позивача ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджено батьківство позивача відносно дитини.
Суд не вбачає жодних підстав для сумніву у правильності проведення експертизи чи достовірності одержаних результатів, оскільки стороною позивача не подано доказів, які б спростовували її висновки або вказували на необхідність призначення повторної експертизи.
Отже, доводи позивача про те, що він не є біологічним батьком дитини безпідставні та під час судового розгляду не підтверджені жодними доказами.
Суд також враховує, що позивач протягом 9 років після народження дитини, жодних сумнівів та заперечень щодо свого батьківства не висловлював, незважаючи на те, що в судовому порядку з нього у 2021 році стягнуто аліменти на утримання дитини.
Крім того, в 2021 році позивач не надавав дозволу на виїзд дитини за кордон, що було предметом судового розгляду за позовом ОСОБА_2 .
Відповідно до ст.136 СК України головною умовою для задоволення позову про оспорювання батьківства є встановлення саме факту відсутності біологічного батьківства, який у даній справі не доведений, а тому підстави для виключення відомостей про позивача як батька з актового запису про народження дитини відсутні.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та беручи до уваги результати висновку експертизи, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бардошевської Тетяни Ігорівни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини, відмовити.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .
Третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції, знаходиться за адресою: майдан Соборний, 1, м.Житомир, Житомирська область, 10014, ЄДРПОУ - 42506517.
Повний текст рішення складений 07 травня 2026 року.

Суддя В. Ф. Лотуга