Справа № 307/4457/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

19.05.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст.185-10 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Кустрьо М.М., який діє інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, в доход держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Відповідно до постанови суду, - ОСОБА_1 28 жовтня 2025 року, близько 00 год. 10 хв., на напрямку 283 прикордонного знаку (територія Тячівського району Закарпатської області), на відстані 1 500 метрів від лінії державного кордону, не виконав неодноразово повторювану вимогу прикордонного наряду «ПП» під час виконання ними своїх службових обов`язків, а саме, пред`явити документи які посвідчують особу, чим порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Кустрьо М.М., який діє інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судута закрити провадження за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що судом першої інстанції було допущено неповноту з`ясування обставин, не враховано істотних даних, що призвело до ухвалення незаконного рішення суду. Зазначає, що ОСОБА_1 аж ніяк о 00:10 год. 28.10.2025 не міг вчинити таких дій, про які зазначено у протоколі про адмінправопорушення, оскільки задовго до цього вже перебував у статусі затриманого в ході проведення НСРД – в ході реалізації контролю за вчинення злочину. Фактично його затримано було 27.10.2025 о 23:30 год. у той момент, коли він на автомобілі «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_1 здійснював розворот на автодорозі біля магазину «У Начіку» в смт.Солотвино, оперативними працівнику ОСОБА_1 було перекрито рух, розбито бокове скло на дверці водія, витягнули з автомобіля, повалили на землю і наділи кайданки. Про жодні документи, які посвідчують особу не вимагали, бо у процесу проведення оперативними працівниками НСРД було добре відомо хто він є такий та з моменту його фактичного затримання йому було роз`яснено і він розумів, що затримується за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення по організації незаконного переправлення з України до Румунії гр.України ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції як на докази послався на протокол про адміністративне затримання від 28.10.2025, у якому зазначено, що ОСОБА_1 був затриманий о 00:10 год. 28.10.2025 та звільнений о 01.45 год., а у протоколі проведеного невідкладного обшуку зазначено, що такий розпочато в 01:18 год., до цього протоколу є відеозйомка, на якій зафіксовано участь ОСОБА_1 , а за протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 ще 27 хвилин перебував як затриманий в іншому місці, що вказує на явну фальсифікацію такого протоколу. Стверджує, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що о 00:10 год. 28.10.2025, в смт.Солотвино, ОСОБА_1 не виконав неодноразово повторювану законну вимогу військовослужбовця ДПСУ пред`явити документи, які посвідчують особу, на підтвердження цього є тільки письмове пояснення автора протоколу, який є зацікавленою особою.
Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, - справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , повістки про виклик до суду не отримував, окрім того у нього був вилучений мобільний телефон та перебував під вартою.

В судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисники – адвокати Коструб В.В. та Кустрьо М.М. не з`явилися, про поважність причин їх неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, що згідно вимог ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без їх участі.
У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 

Як вбачається з матеріалів справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без його участі та без участі його представника, а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з вимогами ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_1  вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, який кваліфікується як злісна непокора законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону. Його визнано винним у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, та призначено штраф у сумі 850,00 грн. та судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 185-10 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.
З об`єктивної сторони склад даного правопорушення передбачає наявність і доведеність доказами факту відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу зазначеного у диспозиції суб`єкта і така відмова повинна бути злісною.
Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень уповноваженої особи або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до таких осіб.
Обґрунтовуючи своє рішення в частині винуватості ОСОБА_1  у вчиненні зазначеного правопорушення, суд першої інстанції послався на наявні в матеріалах справи докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №357422 від 28 жовтня 2025 року, протоколом про адміністративне затримання від 28 жовтня 2025 року, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, письмові пояснення інспектора Присяжнюка О.В. та письмові пояснення ОСОБА_1 , в якому вину визнав.
Однак, апеляційний суд погодитись з таким висновком суду не може з огляду на наступне.
Згідно зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 28 жовтня 2025 року, близько 00 год. 10 хв., на західній околиці населеного пункту Солотвино прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» спільно з офіцерами ПОРВ (з м.д.н.п. Тячів) на напрямку 283 прикордонного знаку (територія Тячівського району Закарпатської області), на відстані 1 500 метрів від лінії державного кордону, в межах прикордонної смуги, виявлено та затримано гр.України ОСОБА_1 , який не виконав неодноразово повторювану законну вимогу військовослужбовця ДПС України пред`явити документи які посвідчують особу, чим вчинив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПС України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу» від 03.04.2003 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
Такі ж відомості вказані у письмових поясненнях інспектора ОСОБА_3 від 28.10.2025 року.
При цьому, інших доказів на доведення винуватості особи у інкримінованому йому правопорушенні судом не здобуто.
Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та іншим письмовим доказам, наявним у матеріалах справи, суд звертає увагу на наступне.
В даному протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 28 жовтня 2025 року, близько 00 год. 10 хв. було виявлено та затримано гр.України ОСОБА_1 , однак із долучених стороною захисту до апеляційної скарги копій документів, а саме із копії зведеного рапорту старшого чергового Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області вбачається, що о 01:05 28.10.2025 на спецлінію «102» поступило повідомлення від о/у СКП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 про те, що 28.10.2025 о 01:02 за адресою смт. Солотвино, вул.Тячівська (Туряниці) біля магазину «У Начіку», в ході реалізації контролю за вчинення злочину, ним спільно з працівниками оперативного відділу 27-го ПЗ з дислокацією у м.Тячів затримано гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який намагався за грошову винагороду у 7000 доларів США незаконно переправити в Румунію через державний кордон України особу чоловічої статі. Для подальшого опрацювання, на місце події було скеровано слідчо-оперативну групу, де слідчим ОСОБА_5 встановлено, що 27.10.2025 близько 23:30 год. працівниками СКП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області спільно з працівниками оперативного відділу 27-го ПЗ в ході проведення НСРД, в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено в ЄРДР за № 12025071160000632 від 15.10.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України було виявлено гр. ОСОБА_1 під час спроби незаконно переправити в Румунію через державний кордон України особу чоловічої статі, тобто ОСОБА_1 фактично був затриманий 27.10.2025 о 23 год. 30 хв., а не 28.10.2025 близько 00 год.10 хв.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується з твердженнями сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 аж ніяк о 00:10 год. 28.10.2025 не міг вчинити таких дій, про які зазначено у протоколі про адмінправопорушення, оскільки задовго до цього вже перебував у статусі затриманого в ході проведення НСРД – в ході реалізації контролю за вчинення злочину.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне затримання від 28.10.2025 зазначено, що ОСОБА_1 був затриманий о 00:10 год. та звільнений о 01:45 год., проте згідно долученої копії протоколу проведення обшуку зазначено, що такий розпочато в 01:18 год. 28.10.2025, тобто ОСОБА_1 не міг одночасно перебувати у двох різних місцях.

Суд першої інстанції у постанові на обґрунтування вини  ОСОБА_1 послався на протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, проте зазначеного протоколу у матеріалах справи немає та у графі протоколу про адміністративне затримання вказано, що особистий огляд не проводився, речі, документи не вилучались.

Письмове пояснення ОСОБА_1 , яке наявне у матеріалах справи і на яке послався суд першої інстанції в обґрунтування вини останнього, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки воно не доводить події адміністративного правопорушення, та з нього вбачається, що воно не написано особисто ОСОБА_1 , а надруковано на комп`ютері, що викликає сумнів у його достовірності.

Отже, наведені вище обставини дають підстави для обґрунтованих сумнівів у тому, що 28.10.2025 року о 00:10 год. на західній околиці населеного пункту Солотвино на напрямку 283 прикордонного знаку (територія Тячівського району Закарпатської області), на відстані 1 500 метрів від лінії державного кордону, відбувались події, вказані у протоколі, за участю ОСОБА_1 .
На думку апеляційного суду вимоги ст. 245 КУпАП про всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, не виконані.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.
Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.
Зібрані у справі докази не достатні для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.
За таких обставин, всі перераховані вище доводи, у своїй сукупності, дають апеляційному суду підстави прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно здійснив злісну непокору законній вимозі працівників Державної прикордонної служби України під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у інкримінованому йому діянні.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне порушення, який було складено працівником Державної прикордонної служби України, не підтверджено належними доказами.
Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
А тому, посилання сторони захисту на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про
адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, то провадження в справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП за наведених в протоколі обставин.
Отже, апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити, скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Кустрьо М.М., який діє інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу адвоката Кустрьо М.М., який діє інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага