РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/4624/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській (далі - відповідач 1), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №956120835833 від 19.02.2026 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії в частині нарахування підвищення до пенсії як особі, що необґрунтовано зазначала політичних репресій, у розмірі передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1778-ХІІ із розрахунку 25% від мінімальної пенсії за віком; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок підвищення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1778-ХІІ, починаючи з 01.02.2026, з урахуванням виплачених сум. В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та з 23.10.2018 отримує пенсію за віком. Позивач має статус потерпілого від репресій, передбачений Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17 квітня 1991 року №9б2-ХІІ, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 26.01.2026, виданого Зорянською сільською радою. Стверджує, що відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" має право на підвищення пенсії як репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано із розрахунку 25 процентів від мінімальної пенсії за віком. Однак, на звернення позивача про перерахунок пенсії та встановлення підвищення пенсії, як члену сім`ї репресованої особи, яку у подальшому було реабілітовано - на 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", рішенням відповідача 1 №956120835833 від 19.02.2026 йому відмовлено. Вважає вказану відмову протиправною та просить суд задовольнити позов.
Ухвалою суду від 18.03.20206 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 17.04.2026 залучено до участі в даній справі другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач - 2).
Відповідач 1 правом на подання відзиву скористався. Заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що позивач 12.02.2026 звернувся до територіального управління ПФУ з заявою про призначення надбавки до пенсії в розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1778-ХІІ. Ним за принципом екстериторіальності розглядалася вказана заява та додані до неї документи та 19.02.2026 рішенням відмовлено у призначенні надбавки, оскільки доданими документами не підтверджено факт примусового переселення та застосування до заявника репресій. Просить суд позовну заяву залишити без задоволення.
Відповідач 2 відзив на позовну заяву не подав.
Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.
Обставини, встановлені судом:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком.
Позивач має статус потерпілого від репресій, передбачений Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17 квітня 1991 року №9б2-ХІІ, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 26.01.2026, виданого Зорянською сільською радою.
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 5 квітня 1957 року, виданого Північною селищною Радою депутатів трудящихпозивач народився у м. Воркута Республіки Комі АРСР. Батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб 17 серпня 1956 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 . Після укладення шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 .
Відповідно до змісту Висновку Національної комісії з реабілітації про визнання особи потерпілою від репресій, надісланого мені листом Національної комісії з реабілітації від 05.01.2026 № 3641 ОСОБА_2 , була обвинувачена в тому, що в грудні 1943 року вступила в ОУН та призначена районною станиці УПА з питань санітарної справи. Вироком Військового трибуналу військ НКВС Тернопільської області від 5 жовтня 1945 року засуджена за статтями 54-1а, 54-11 КК УРСР до 15 років виправно-трудових таборів з поразкою в правах на 5 років та конфіскацією майна. Рішенням Комісії з питань перегляду судових справ стосовно осіб, засуджених за контрреволюційну діяльність в Тернопільській області від 25 липня 1955 року вироку було зменшено до 10 років виправнотрудових таборів. Звільнена з місця позбавлення волі у Воркутлазі 22 травня 1956 року з подальшим направленням на спецпоселення. Звільнена із заслання 16 лютого 1963 року. На підставі Закону України від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітована у 1991 році.
12.02.2026 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про перерахунок пенсії та встановлення підвищення пенсії, як потерпілому від репресій.
За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №956120835833 від 19.02.2026 року позивачу відмовлено у призначенні надбавки, оскільки доданими документами не підтверджено факт примусового переселення та застосування до заявника репресій.
Не погодившись із цим рішенням, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Зміст нормативно-правових положень щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності через надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з метою ліквідувати наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян Української РСР, поновити їх права, встановити компенсації за незаконні репресії та пільги реабілітованим.
Статтею 1 Закону №962-XII встановлено, що реабілітованими особами слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.
Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.
Відповідно до статті 3 Закону №962-XII реабілітації підлягають всі громадяни, заслані і вислані з постійного місця проживання та позбавлені майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.
Наведене свідчить, що законодавець до реабілітованих осіб відносить як громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій, так і примусово переселених осіб.
Статтею 1-1 Закону №962-XII визначенні наступні терміни, зокрема: вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; депортація - примусове виселення народів, етнічних, етноконфесійних, соціальних або інших груп населення з місць їхнього постійного проживання з політичних, класових, соціальних, релігійних, національних мотивів; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.
Відповідно до статті 1-3 Закону №962-XII потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року №185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.
Положення цієї норми чітко визначають, що потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі: діти, які були переселені разом із батьками; діти, які народилися під час перебування репресованої особи на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.
Таким чином, до членів сімей, яких було примусово переселено, належать й діти, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно з пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Судом встановлено, що позивач має статус потерпілого від репресій, передбачений Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17 квітня 1991 року №9б2-ХІІ, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 26.01.2026, виданого Зорянською сільською радою.
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 5 квітня 1957 року, виданого Північною селищною Радою депутатів трудящихпозивач народився у м. Воркута Республіки Комі АРСР. Батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб 17 серпня 1956 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 . Після укладення шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 .
Відповідно до змісту Висновку Національної комісії з реабілітації про визнання особи потерпілою від репресій, надісланого мені листом Національної комісії з реабілітації від 05.01.2026 № 3641 ОСОБА_2 , була обвинувачена в тому, що в грудні 1943 року вступила в ОУН та призначена районною станиці УПА з питань санітарної справи. Вироком Військового трибуналу військ НКВС Тернопільської області від 5 жовтня 1945 року засуджена за статтями 54-1а, 54-11 КК УРСР до 15 років виправно-трудових таборів з поразкою в правах на 5 років та конфіскацією майна. Рішенням Комісії з питань перегляду судових справ стосовно осіб, засуджених за контрреволюційну діяльність в Тернопільській області від 25 липня 1955 року вироку було зменшено до 10 років виправнотрудових таборів. Звільнена з місця позбавлення волі у Воркутлазі 22 травня 1956 року з подальшим направленням на спецпоселення. Звільнена із заслання 16 лютого 1963 року. На підставі Закону України від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітована у 1991 році.
Отже згідно даних документів, судом встановлено, що позивач, народився та перебував на спецпоселенні, куди було виселено його матір.
Мати позивача згідно із вищезгаданою довідкою - реабілітована, а він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період, коли його мати із спецпоселення ще не була звільнена.
Ураховуючи встановлені судом обставини у даній справі, зокрема, що позивач належить до категорії громадян, членів сім`ї, висланих з постійного місця проживання, позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління, з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями, реабілітованої по статті 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", суд вважає що позивач, як член сім`ї громадянина, який необґрунтовано зазнав політичних репресій та був реабілітований, має право на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону №1788-XII .
Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 13.05.2024 № 500/5507/23.
За таких обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №956120835833 від 19.02.2026 року щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, як члену сім`ї громадянина, який необґрунтовано зазнав політичних репресій та був реабілітований із підвищенням пенсії на 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону № 1788-XII є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок підвищення пенсії, суд зазначає наступне.
30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про перерахунок пенсії та прийняв рішення про відмову.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, дії зобов`язального характеру щодо перерахунку позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав відповідні документи, яким у даному випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а відтак обов`язок здійснити нарахування позивачу підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, з часу звернення за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слід покласти саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Водночас, за наслідком проведених на виконання судового рішення Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувань, виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням уже виплачених сум за вказаний період має проводити орган за місцем перебування позивача на обліку, отже з метою належного та повного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, від 18.09.2024 у справі №240/6201/23 та висновками Восьмого апеляційного адміністративного суду у постанові від 23.07.2025 у справі №380/22528/24 в частині розглядуваного питання.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.
Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити. 
За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 1331,20грн, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №956120835833 від 19.02.2026 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії в частині нарахування підвищення до пенсії як особі, що необґрунтовано зазначала політичних репресій, у розмірі передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1778-ХІІ із розрахунку 25% від мінімальної пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок підвищення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1778-ХІІ, починаючи з 01.02.2026, з урахуванням виплачених сум. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити виплату ОСОБА_1 в розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1778-ХІІ, починаючи з 01.02.2026, з урахуванням виплачених сум. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судовий збір у сумі 1331,20грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня, 20 коп).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 18 червня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх,м. Харків,Харківська обл.,61022, ЄДРПОУ/РНОКПП 14099344) 

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 

Суддя       Т.О. Комшелюк