Справа №567/1046/24
Провадження №2/567/11/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 року 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Назарук В.А. 
при секретарі - Гічиновська Я.В.

за участю:
представника позивачки - адвоката Божко Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, поділ спільного майна подружжя.
Зазначає, що з 26.09.2019 перебуває з відповідачем у шлюбі та в період шлюбу ними було придбано земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5610900000:03:002:0126) та житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Посилаючись на те, що майно, набуте чоловіком і жінкою під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними, зазначаючи про те, що вона з чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу майна, просила суд поділити зазначене майно, визнавши за нею право на 1/2 його частину. 
Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
Ухвалою суду від 13.06.2024 було відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.
Ухвалою від 17.09.2024 провадження у справі було зупинено до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Ухвалою від 27.10.2025 провадження у справі було поновлено у зв`язку зі звільненням 25.05.2025 відповідача з військової служби.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 
В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов з підстав та доводів, викладених в позовній заяві.
Додатково пояснила, що 21.10.2024 рішенням суду за позовом ОСОБА_2 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.
Зазначила, що спірний житловий будинок та земельну ділянку ними було придбано за кошти, які вони отримали в період шлюбу, оскільки позивачка була працевлаштована та отримувала заробітну плату, а відповідач проходив військову службу та отримував грошове забезпечення. Пояснила, що частина коштів, яка використана для придбання зазначеного майна, була їм подарована у зв`язку з укладенням шлюбу.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Про неможливість з`явитися до суду в судове засідання на 09:05 год. 21.04.2026 повідомив суд шляхом звернення 26.04.2026 на електронну адресу суду, з клопотанням про відкладення розгляду справи. В подальшому в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. 
Правовою підставою свого позову позивачка зазначає ст.60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки подружжя.
Перебування сторін у шлюбі з 26.09.2019 підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 26.09.2019 Рівненським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненської області (актовий запис №227).
Таким чином, при вирішення справи суд виходить з того, що з 26.09.2019 і до часу розірвання шлюбу за рішенням суду від 21.10.2024 сторони перебували у шлюбі.
З витягу з Державного реєстру речових прав встановлено, що станом на 09.03.2023 за відповідачем на праві власності було зареєстровано наступне нерухоме майно: житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5610900000:03:002:0126.
Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
В той же час стаття 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 
Аналіз зазначених норм, вказує на те, що придбане майно особами під час їх шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю. 
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку встановлено, що 05.10.2022 ОСОБА_2 придбав у власність земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5610900000:03:002:0126) та житловий будинок з надвірними будівлями, які знаходяться на цій земельній ділянці.
При вирішенні справи суд виходить з того, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. 
В судовому засіданні з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 встановлено, що на час укладення шлюбу позивачка займалась підприємницькою діяльністю, а в подальшому була найманим працівником, а отже отримувала дохід.
За вказаних обставин, суд приймає подані позивачкою доводи щодо часу набуття коштів, необхідних для придбання спірного майна, оскільки вони не спростовані відповідачем.
Отже, при вирішенні спору суд виходить з того, що саме в період шлюбу позивачки та відповідача вони набули грошові кошти, достатні для придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки.
Згоду на придбання ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки та житлового будинку, як таких, що придбана ним у шлюбі, давала його дружина ОСОБА_1 , що підтверджується п.12 договору.
На думку суду, зазначене підтверджує набуття спірного майна позивачкою та відповідачем за спільні кошти, оскільки при укладенні зазначеного договору та в подальшому відповідач не вказував нотаріусу на відсутність необхідності у складенні такої заяви, мотивуючи придбання зазначеного майна за свої особисті кошти.
Статтею 60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 в та земельна ділянка з кадастровим номером 5610900000:03:002:0126 є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача.
Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За таких обставин, позов підлягає задоволенню та за позивачкою слід визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5610900000:03:002:0126 та право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже за цими правилами з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1426 грн. 18 коп. витрат на сплату судового збору.
Згідно положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до наданих доказів вбачається, що 30.05.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Божко Т.Ю. було укладено договір про надання правничої допомоги у справі з приводу поділу спільного майна подружжя.
Згідно п.4.2 зазначеного договору, вартість послуг адвоката по них становить 10000 грн.
Зазначений договір містить опис наданих послуг за договором з якого вбачається, що замовнику ОСОБА_1 мали були надані правничі послуги: надання консультаційного висновку по справі, збирання доказів, опрацювання документів, підготовка та складання позовної заяви, участь в судовому засіданні в суді першої інстанції, загальною вартістю 10000 грн.
За детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, вбачається, що адвокатом Божко Т.Ю. позивачці ОСОБА_1 було надано послуги надання консультаційного висновку по справі, збирання доказів, опрацювання документів, з підготовки позовної заяви, участі в судовому засіданні по справі. 
Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 30.05.2024 №174 ОСОБА_1 сплатила адвокату Божко Т.Ю. 10000 грн. за надання правничих послуг.
В судовому засіданні встановлено, що послуги за договором від 30.05.2024 адвокатом були надані в повному обсязі. 
Таким чином, сума судових витрат, заявлених до відшкодування, відповідає умовам договору про надання професійної (правничої) допомоги та підтверджена відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, є співрозмірним з ціною позову, тобто не є явно завищеним порівняно з ціною позову. 
Оскільки позов було задоволено повністю, то відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають витрати, пов`язані з розглядом справи і понесені позивачкою, зокрема, на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Керуючись статтями 5, 12, 13, 141, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5610900000:03:002:0126 та право власності на 1/2 частину житлового будинку надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1426 грн. 18 коп. витрат на сплату судового збору та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.06.2026.

Суддя Острозького районного суду	Назарук В.А.