ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

"04" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/5063/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді – Петрова В.С., розглянувши заяву Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариства з обмеженою відповідальністю) про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 2-1022/26 від 25.05.2026) у справі № 916/5063/26 за позовом Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” про зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

Торгово-промислова компанія “Зеніт” (Товариства з обмеженою відповідальністю) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Промислова компанія “Інтех”, в якому просить:
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробничій компанії “Інтех” надати Торгово-промисловій компанії “Зеніт” (Товариства з обмеженою відповідальністю):
1) копії документів, які підтверджують, чи є ОСОБА_1 працівником Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанії “Інтех”? - Якщо працює, то з якого часу та на якій посаді? - Якщо не працює, то надати пояснення, чого ОСОБА_1 постійно (майже щоденно) перебуває в приміщеннях Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” та виконує там роботу на обладнанні, яке належить ТОВ “ПВК “Інтех” й керує робочим процесом ТОВ “ПВК “Інтех”?
2) документи, згідно з якими було надано доступ до виконання робіт на обладнанні директору Малого приватного підприємства “Виробничо-комерційна фірма “Інес” - ОСОБА_1 за період з 1.01.2021 р по 28.10.2025р.
3) копії документів та інформацію, що підтверджують факт отримання відповідачем електроенергії та факт оплати останнім за спожиту електроенергію (розподіл тощо) до будівель, приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Адмірала Лазарєва (Михайла Болтенка), буд. 59, які на праві спільної часткової власності належать ТОВ “Проектно-виробничій компанії “Інтех”, в тому числі, але не виключно, договори про приєднання до електричних мереж, договори постачання електричної енергії, договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, технічні умови приєднання до електричних мереж, рахунки на оплату електричної енергії та розподілу, акти приймання-передачі послуг за договорами постачання та розподілу електричної енергії тощо за період з 01.06.2024 року по 28.10.2025 року;
4) копії всіх укладених з ТОВ “ПВК “Інтех” договорів оренди щодо належного ТОВ “ПВК “Інтех” нерухомого майна, а саме нежитлових виробничих будівель за адресою: Одеська область, Одеський район, місто Одеса, вулиця Адмірала Лазарєва (Михайла Болтенка), буд. 59, з додатками та додатковими угодами до таких договорів, за період з 01.06.2024 року по 28.10.2025 року.
5) копії всіх укладених з TOB нерухомого майна, укладених з третіми особами, а саме нежитлових виробничих будівель за адресою: Одеська область, Одеський район, місто Одеса, вулиця Адмірала Лазарєва (Михайла Болтенка), будинок 59, з додатками та додатковими угодами до таких договорів, за період з 01.06.2024 року по 28.10.2025 року;
6) копії документів щодо залишку матеріалів на складі станом на 30.09.2025 року;
7) копії документів щодо залишку товарів на складі станом на 30.09.2025 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що останній є учасником ТОВ “Проектно-виробнича компанія “Інтех” з часткою в статутному капіталі 50%, відтак, в силу чинного законодавства має право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Однак, як вказує позивач, невиконання відповідачем свого обов`язку з надання інформації порушує його законні права та інтереси, зокрема, право учасника товариства на інформацію та корпоративні права.
Ухвалою Господарського суду Одеської області 02.01.2026 р. вказану позовну заяву Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5063/25, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому підготовче засідання призначено на 30.01.2026 р. об 11:00 год.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.05.2026 року позов Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” (65028, м. Одеса, вул. Адмірала Лазарєва, буд. 59; код ЄДРПОУ 32642718) надати Торгово-промисловій компанії “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) (65028, м. Одеса, вул. Адмірала Лазарєва, буд. 59; код ЄДРПОУ 31069062) без зазначення персональних даних:
1) Чи є ОСОБА_1 працівником Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех”? Якщо так - на підставі яких документів?
2) Копії документів, згідно з якими надано доступ до виконання робіт на обладнанні, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” директору Малого приватного підприємства виробничо-комерційна фірма “Інес” ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 р по 28.10.2025 рік.
3) Копії документів та інформацію, що підтверджують факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” електроенергії та факт оплати Товариством з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” за спожиту електроенергію (розподіл тощо) до будівель, приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Адмірала Лазарєва (Михайла Болтенка), буд. 59, які на праві спільної часткової власності належать Товариству з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех”, в тому числі, але не виключно, договори про приєднання до електричних мереж, договори постачання електричної енергії, договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, технічні умови приєднання до електричних мереж, рахунки на оплату електричної енергії та розподілу, акти приймання-передачі послуг за договорами постачання та розподілу електричної енергії тощо за період з 15.07.2025 року по 28.10.2025 року.
4) Копії всіх договорів, укладених TOB “Проектно-виробнича компанія “Інтех” з третіми особами щодо належного ТОВ “Проектно-виробнича компанія “Інтех” нерухомого майна, а саме: нежитлових виробничих будівель за адресою: Одеська область, Одеський район, місто Одеса, вулиця Адмірала Лазарєва (Михайла Болтенка), будинок 59, з додатками та додатковими угодами до таких договорів, за період з 01.06.2024 року по 28.10.2025 року, в тому числі копії всіх укладених з ТОВ “Проектно-виробнича компанія “Інтех” договорів оренди щодо належного ТОВ “Проектно-виробнича компанія “Інтех” нерухомого майна, а саме: нежитлових виробничих будівель за адресою: Одеська область, Одеський район, місто Одеса, вулиця Адмірала Лазарєва (Михайла Болтенка), будинок 59, з додатками та додатковими угодами до таких договорів, за період з 15.07.2025 року по 28.10.2025 року”.
5) Копії документів щодо залишку матеріалів на складі станом на 30.09.2025 року.
6) Копії документів щодо залишку товарів на складі станом на 30.09.2025 року.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” (65028, м. Одеса, вул. Адмірала Лазарєва, буд. 59; код ЄДРПОУ 32642718) на користь Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) (65028, м. Одеса, вул. Адмірала Лазарєва, буд. 59; код ЄДРПОУ 31069062) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/грн. 40 коп.
У задоволенні решти частини позовних вимог Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” відмовлено.
25.05.2026 р. від Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариства з обмеженою відповідальністю) до господарського суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 2-1022/26), в якій позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
Так, заявник зазначає, що 28.07.2025 року між адвокатом Хаджи І.Д. та Торгово-промисловою компанією “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю), від імені якої діє директор Кузьміна Віталія Вікторівна, було укладено договір про надання правничої допомоги № 27/25. У подальшому, як повідомляє позивач, 05.01.2026 року між Торгово-промисловою компанією “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю), від імені якої діє директор Кузьміна Віталія Вікторівна та адвокатом Хаджи І.Д. було підписано додаткову угоду № 01/26 до договору №27/25 від 28.07.2025 року про надання правової допомоги, відповідно до якої сторони договору погодили вартість послуг (розмір гонорару), наданих адвокатом.
Крім того, позивач додає, що 20.05.2026 року після винесення рішення по суті справи між сторонами було підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 1-1/26 до договору про надання правової допомоги, згідно з яким адвокат надав, а клієнт прийняв послуги.
Наразі позивач вказує, що позивачем у справі сплачено адвокату Хаджи І.Д. гонорар за надання правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн., пов`язаної із розглядом справи № 916/5063/25 у суді першої інстанції у повному обсязі, та наразі наявні усі підстави для стягнення даної суми із відповідача у порядку, встановленому законодавством України.
Водночас позивач зауважує, що гонорар за надання правничої допомоги адвокатом Хаджи І.Д. Торгово-промисловою компанією “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) сплачувався частинами, що підтверджується доданими до заяви касовими ордерами.
Крім того, позивач стверджує, що надання суду копії договору про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Хаджи І.Д. та Торгово-промисловою компанією “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю), копій актів приймання-передачі виконаних робіт, рахунків-фактур із відміткою адвоката “сплачено” та квитанцій прибуткових касових ордерів є достатніми доказами оплати грошових коштів за надання правничої допомоги адвокатом Хаджи І.Д., пов`язаної із розглядом справи № 916/5063/25.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.05.2026 року прийнято заяву Торгово-промислова компанія “Зеніт” (Товариства з обмеженою відповідальністю) про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 916/5063/25 до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
29.05.2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” до господарського суду надійшло заперечення на клопотання (заяву) (вх. № 18856/26), в якому відповідач просить суд зменшити розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката до 500,00 грн. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зауважує, що судом позовні вимоги були задоволені лише частково, а тому відсутні підстави для задоволення заяви позивача та присудження позивачу відшкодування за рахунок відповідача у розмірі 15000,00 грн. Так, відповідач зазначає про те, що включення до витрат такої послуги, як написання заяви про зміну предмету позову, не відповідає критерію необхідності та неминучості у даній справі, оскільки позивач мав би одразу визначитися зі своїми позовними вимогами та не покладати на відповідача зайві витрати.
Водночас відповідач наголошує, що в заяві про зміну предмета позову було заявлено вимоги про надання документів та інформації за період до дати звернення до суду з даним позовом – по 18.12.2025 року і в цій частині у задоволенні було відмовлено, оскільки суд дійшов висновку про необхідність обмеження відповідного періоду датою направлення позивачем до ТОВ “ПВК “Інтех” вимоги про надання документів та інформації, тобто до 28.10.2025 року. 
Крім того, відповідач вказує, що як вбачається з акту наданих послуг позивач включив до витрат в тому числі і написання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу, чим фактично штучно збільшив розмір витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також відповідач звертає увагу на те, що вартість 1 години часу адвоката різниться від 1000,00 грн. до 1750,00 грн.
Разом з тим відповідач додає, що дана справа не є складною та унікальною, а тому не вимагала значного обсягу часу для підготовки представником позивача процесуальних документів, а отже заявлена до відшкодування сума правничої допомоги має бути зменшена, при цьому слід врахувати, що це вже третя судова справа з подібними позовними вимогами позивача до відповідача (справі передували справи № 916/3924/24 та 916/3861/25). 
Між тим відповідач стверджує, що сам позивач у запереченні на клопотання (заяву) від 27.05.2026 зазначає, що справа № 916/5063/25 не належала до категорії складних спорів, не вимагала проведення експертиз, дослідження значного обсягу специфічних доказів, складного аналізу законодавства чи формування нової правової позиції. Предметом спору було фактично забезпечення реалізації корпоративного права учасника товариства – ТПК “Зеніт” на отримання інформації про діяльність ТОВ “ПВК “Інтех” відповідно до положень Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю”. 

Дослідивши матеріали заяви Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариства з обмеженою відповідальністю) та матеріали справи, суд зазначає наступне.
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
З матеріалів справи вбачається, що в описовій частині позову заявник зазначає, що у відповідності до п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України судові витрати, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи становлять суму судового збору, що оплачений за подання даної позовної заяви, та витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: на професійну правничу допомогу - у розмірі 15 000 грн. (п`ятнадцяти тисяч гривень).
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Наразі слід зазначити, що під час ухвалення Господарським судом Одеської області рішення від 19.05.2026 р. у справі № 916/5063/25 про часткове задоволення позову Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” про зобов`язання вчинити певні дії, питання щодо розподілу судових витрат на професійну правову допомогу не вирішувалося. 
У ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що під час ухвалення господарським судом рішення по даній справі питання стосовно розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалося, господарський суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
У ч.ч. 4-7 ст. 129 ГПК України передбачено інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, 28 липня 2025 року між адвокатом Хаджи Іриною Дмитрівною (адвокат) та Торгово-промисловою компанією “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) (клієнт) укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 27/25, відповідно до п. 1.1 якого предметом даного договору є надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта (1.1.1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (1.1.2); представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (1.1.3); представництво інтересів клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (1.1.4).
Згідно з п. 1.2 договору 27/25 від 28.07.2025 сторони погодили, що на виконання предмета даного договору адвокату надаються наступні повноваження: звертатися з адвокатськими запитами в інтересах клієнта, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань; представляти і захищати права, свободи та інтереси клієнта у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами; брати участь в судових засіданнях; подавати від імені клієнта заяви (в тому числі позовні заяви), клопотання, відзиви, відповіді на відзив, пояснення, запити; знайомитись із матеріалами справи, робити з них копії, прослуховувати фіксацію судового засідання, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності; збирати відомості про факти, які можуть бути використані як докази в цивільних, господарських, кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення; подавати докази, брати участь у їх дослідженні; посвідчувати копії документів; ставити питання іншим особам, які приймають участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам; заперечувати проти заяв, клопотань, доводів, міркувань інших осіб, викладати дні заперечення в письмовому вигляді; змінювати підстави та предмет позову; визнавати позов повністю та/або частково; одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань; одержувати копії рішень, постанов, ухвал, судових наказів, виконавчих листів; одержувати документи в будь-яких компетентних органах; сплачувати судовий збір або будь-які інші платежі; розписуватися за клієнта; вчиняти інші дії пов`язані з адвокатською діяльністю та виконанням даного договору. 
За умовами підп. 2.2.10 п. 2.2 договору від 28.07.2025 клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість отриманих послуг за договором. 
Пунктом 4.2 договору від 28.07.2025 погоджено, що розмір гонорару встановлюється за домовленістю між сторонами договору та зазначається в акті приймання-передачі наданих послуг, що є невід`ємним додатком до даного договору та підписується після виконання договору або його частини (за згодою сторін).
Між тим пунктом 4.3 договору від 28.07.2025 передбачено, що розмір гонорару не залежить від досягнення чи не досягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт.
Відповідно до п. 4.5 договору від 28.07.2025 факт наданих послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною даного договору.
Положеннями п. 4.6 договору від 28.07.2025 закріплено, що підставою для сплати гонорару є підписаний сторонами акт приймання-передачі наданих послуг.
Водночас пунктом 4.8 договору від 28.07.2025 передбачено, що гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката.
Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 5.1 договору від 28.07.2025).
У подальшому, як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2026 року між адвокатом Хаджи Іриною Дмитрівною (адвокат) та Торгово-промисловою компанією “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) (клієнт) укладено додаткову угоду № 01/26 до договору № 27/25 від 28.07.2025 року про надання правової (правничої) допомоги, яка визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвокату Хаджи І.Д. за надання юридичних послуг (правової допомоги), представництва інтересів клієнта у справі № 916/5063/25 у Господарському суді Одеської області.
Так, у пункті 2 додаткової угоди закріплена наступна вартість однієї години роботи/надання послуг: надання консультаційних послуг, вивчення документів, наданих клієнтом - 1000,00 грн.; написання позовної заяви – 1750,00 грн.; написання пояснень, відповіді на відзив -1500,00 грн.; підготовка одного процесуального документа (заяви та клопотання) – 1150,00 грн.; представництво інтересів клієнта в судовому процесі (одна година) – 1200,00 грн.; підготовка та подання апеляційної скарги на ухвалу, рішення суду, відзиву на апеляційну скаргу, заперечення проти відкриття апеляційного провадження - 4000,00 грн.; складання касаційної скарги на ухвалу, рішення суду, відзиву на касаційну скаргу, заперечення проти відкриття касаційного провадження – 6000,00 грн.
За умовами п. 3.1 додаткової угоди від 05.01.2026 оплата послуг здійснюється після підписання акту приймання-передачі і отримання клієнтом рахунку-фактури від адвоката після винесення судового рішення по суті справи у кожній судовій інстанції окремо протягом п`яти календарних днів після підписання сторонами акту надання послуг (акту прийому-передачі наданих послуг) і отримання клієнтом рахунків-фактури від адвоката.
Відповідно до п. 4 додаткової угоди від 05.01.2026 оплата наданих послуг здійснюється у готівковій формі за домовленістю сторін.
Згідно з п. 5.1 додаткової угоди від 05.01.2026 правова допомога вважається наданою після підписання акту надання послуг (акта прийому-передачі наданих послуг), який підписується сторонами.
Положеннями п. 5.2 додаткової угоди від 05.01.2026 погоджено, що адвокат надає клієнту акт надання послуг (акт прийому-передачі наданих послуг), в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов договору, додаткові витрати, які були понесені адвокатом понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце).
Приписами п.п. 5.3, 5.4 додаткової угоди від 05.01.2026 закріплено, що клієнт зобов`язаний протягом п`яти днів з моменту отримання акта надання послуг (акта приймання-передачі наданих послуг) підписати його або протягом вказаного строку надати письмове заперечення, в якому обґрунтувати причину відмови від приймання наданої правової допомоги та підписання відповідного акту. Якщо протягом строку, вказаного в пункті 5.3 цієї додаткової угоди, клієнт не підписав акт надання послуг (акт прийому-передачі наданих послуг) і не надав письмове заперечення, правова допомога вважається наданою та прийнятою клієнтом.
20 травня 2026 року адвокатом Хаджи Іриною Дмитрівною (адвокат) та Торгово-промисловою компанією “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) (клієнт) складено та підписано акт приймання-передач наданих послуг № 1-1/26 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 27/25 від 28.07.2025 року, з якого вбачається, що адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги: надання консультаційних послуг, вивчення документів наданих послуг (2 години) – 2000,00 грн.; написання позовної заяви (2 години) – 3500,00 грн.; написання відповіді на відзив (2 години) – 3000,00 грн.; написання заяви про зміну предмета позову – 1150,00 грн.; участь у судових засіданнях: 30.01.2026 року, 24.02.2026 року, 26.03.2026 року, 29.04.2026 року, 06.05.2026 року, 19.05.2026 року (3,5 години) – 4200,00 грн.; написання заяви про ухвалення додаткового рішення (1 година) – 1150,00 грн.
Також у даному акті від 20.05.2026 року зазначено, що загальна вартість послуг складає 15000,00 грн. 
Так, адвокатом Хаджи І.Д. до акта приймання передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 27/25 від 28.07.2025 року виставлено рахунки-фактури від 20.05.2026 р. на суму 5500,00 грн., від 21.05.2026 р. на суму 5350,00 грн., від 20.05.2026 р. на суму 4150,00 грн. 
На підтвердження сплати отриманих послуг правової допомоги позивачем надано до суду квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 20.05.2026 року на суму 5500,00 грн.; № 5 від 20.05.2026 року на суму 4150,00 грн.; № 9 від 21.05.2026 року на суму 5350,00 грн. 
У відповідності до ст. 26 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Разом з тим слід зазначити, що наявні в матеріалах справи ордер на надання правничої допомоги, договір про надання правничої (правової) допомоги № 27/25 від 28.07.2025, додаткова угода № 01/2 від 05.01.2026 р. до договору № 27/25 від 28.07.2025 року про надання правової (правничої) допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг № 1-1/26 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 27/25 від 28.07.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ № 001688 від 09.10.2020 не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Між тим у ч. 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 № 910/15621/19, від 07.09.2022 у справі № 912/1616/21 тощо, випливає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Отже, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, так і відповідно до ч. 5 ст. 129 цього Кодексу (аналогічний правовий висновок викладений в додатковій постанові ПЗАГС від 18.03.2025 р. по справі № 916/4066/23).
Відтак, господарський суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України. При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.
Суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі № 916/1340/18.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Між тим, дослідивши та проаналізувавши поданий позивачем – Торгово-промисловою компанією “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) акт приймання-передачі наданих послуг № 1-1/26 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 27/25 від 28.07.2025року, господарський суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справ та обсягом наданих адвокатом послуг. 
Так, господарський суд зазначає, що складність даної справи не є високою, спір по даній справі № 916/5063/25 для кваліфікованого та професійного юриста є спором незначної складності. При цьому суд додає, що практика з подібних спорів є досить сталою та обширною, тому пошук та аналіз актуальної судової практики не потребує досить значного часу. Також спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України “Про товариства з обмеженою додатковою відповідальністю”, відтак великої кількості законів чи підзаконних нормативно-правових актів, які підлягали би дослідженню адвокатом і застосуванню, не передбачають.
Разом з тим суд враховує, що справа № 916/5063/25 є вже третьою подібною справою з подібними позовними вимогами, раніше між сторонами господарським судом були розглянуті справи № 916/3924/24 та № 916/3861/25, з огляду на що у позивача вже наявна сформована правова позиція щодо даної категорії спорів. 
Між тим господарський суд зазначає, що включення до витрат на правничу допомогу написання заяви про зміну предмету позову не відповідає критерію необхідності та неминучості у даній справі, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду мав відразу визначитися зі своїми позовними вимогами та відповідно не покладати на відповідача зайві витрати.
Крім того, суд, серед іншого, звертає увагу саме на виконаний адвокатом обсяг робіт (наданих послуг): складення позовної заяви, яка не є об`ємною, її текст викладено на 13 аркушах, більша частина з яких становить цитування положень актів законодавства та висновків суду, викладених у рішеннях по попередніх справах, що не потребувало значних зусиль адвоката, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження би яких адвокат витратив значний час. Також суд звертає увагу на те, що справа не відноситься до категорії складних та не потребувала отримання будь-яких додаткових документів для підтвердження позовних вимог, вивчення судової практики, проведення експертиз чи витребування доказів тощо. 
Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про те, що обґрунтованими та доведеними є витрати Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариства з обмеженою відповідальністю) на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.
При цьому суд зазначає, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Так, відповідачем – Товариством з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, оскільки, на переконання товариства, розмір заявлених позивачем витрат на професійну (правничу) допомогу є істотно завищеним та не співмірним зі складністю справи і часом, витраченим адвокатом на надання правничої допомоги.
Наразі обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
У постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.
Наразі у заявленому клопотанні відповідач, посилаючись на судову практику, по-перше, вказує, що судом позовні вимоги були задоволені лише частково, а тому відсутні підстави для задоволення заяви позивача та присудження позивачу відшкодування за рахунок відповідача у розмірі 15000,00 грн. Крім того, відповідач зазначає, що включення до витрат такої послуги, як написання заяви про зміну предмету позову, не відповідає критерію необхідності та неминучості у даній справі, оскільки позивач мав би одразу визначитися зі своїми позовними вимогами та не покладати на відповідача зайві витрати. Між тим відповідач вказує, що як вбачається з акту наданих послуг позивач включив до витрат, в тому числі, і написання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу, чим фактично штучно збільшив розмір витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також відповідач звертає увагу на те, що вартість 1 години часу адвоката різниться від 1000,00 грн. до 1750,00 грн. Разом з тим відповідач додає, що дана справа не є складною та унікальною, а тому не вимагала значного обсягу часу для підготовки представником позивача процесуальних документів, а отже заявлена до відшкодування сума правничої допомоги має бути зменшена, при цьому слід врахувати, що це вже третя судова справа з подібними позовними вимогами позивача до відповідача (справі передували справи № 916/3924/24 та 916/3861/25). 
Разом з тим при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited? проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії? зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
У п. 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі N 922/445/19 зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Між тим, дослідивши та проаналізувавши подане Товариством з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд погоджується з доводами товариства та вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 10 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 221, 244, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –
В И Р І Ш И В :
1. Заяву Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариства з обмеженою відповідальністю) про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 2-1022/26 від 25.05.2026) у справі № 916/5063/26 задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-виробнича компанія “Інтех” (65028, м. Одеса, вул. Адмірала Лазарєва, буд. 59; код ЄДРПОУ 32642718) на користь Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариство з обмеженою відповідальністю) (65028, м. Одеса, вул. Адмірала Лазарєва, буд. 59; код ЄДРПОУ 31069062) витрати на правову допомогу у розмірі 10000/десять тисяч/грн. 00 коп.
3. У задоволенні решти вимог Торгово-промислової компанії “Зеніт” (Товариства з обмеженою відповідальністю) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі № 916/5063/25 відмовити.

Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Петров