Справа № 457/329/26
провадження №2/457/215/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
(заочне)
14 травня 2026 року м. Трускавець
Трускавецький  міський суд Львівської області
в складі головуючого-судді Марчука В.І.,
секретар судового засідання Ярова О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – 
в с т а н о в и в:
Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулося до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 04.02.2024 ОСОБА_1 уклав з АТ «Таскомбанк» заяву – договір № 6364 про надання кредиту та 28.02.2023 року укладено заяву – договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/19241777-CK_SB (надалі – Кредитні договори). Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30.09.2025 року загальна заборгованість за кредитними договорами 76216,25 грн. Заборгованість за заявою – договором № 6364 про надання кредиту від 04.02.2024 складає 39561,65 грн, з яких: 9606,81 грн заборгованості по тілу кредиту, 29954,84 грн заборгованості по відсотках. Заборгованість за Заявою – договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/19241777-CK_SB від 28.02.2023 складає 36654,60 грн, з яких: 19962,68 грн заборгованості по тілу кредиту, 16691,92 грн заборгованості по відсотках. Просить стягнути з ОСОБА_1 76216,25 грн та понесені судові витрати.
Ухвалою судді від 25.02.2026 суддею Марчуком В.І. справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ЦПК України не подав відзиву, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Судом вжито усіх заходів для повідомлення відповідача, однак відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву чи заперечень на позовну заяву. 
З огляду на те, що відповідач не подав відзиву, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, то згідно з ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд протокольною ухвалою від 14.05.2026 ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 04.02.2024 ОСОБА_1 уклав з АТ «Таскомбанк» заяву – договір № 6364 про надання кредиту та 28.02.2023 року укладено заяву – договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/19241777-CK_SB.
Згідно з п. 2.1. заяви від 28.02.2023 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», відповідач просив надати банківські та фінансові послуги, зокрема: відкрити поточний рахунок у національній валюті.
Відповідно до угоди про надання кредиту «Кредит готівкою» № 6364 від 04.02.2024 банк надав клієнту кредит на умовах, передбачених кредитним договором про надання кредиту «Кредит готівкою», а клієнт зобов`язався використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору та повернути банку кредит у термін,и, встановлені договором (п. 2.1). сума кредиту – 10000 грн (п. 2.2).
Згідно із довідкою АТ «Таскомбанк» відповідач є власником поточного рахунку у валюті гривня № НОМЕР_1 , який відкритий до заяви-анкети на укладення договору про комплексне банківське обслуговування з номером кредитного договору № 002/19241777-CK_SB від 28.02.2023, № картки НОМЕР_2 . 
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтями 1046, 1048, 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Положеннями ч. 2 ст. 41, ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 3) надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Разом з тим, позивачем, на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за вказаними договорами не долучено документів, передбачених Законом України «Про платіжні послуги» та ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.
Позивачем було також надано виписку по особовому рахунку за період з 28.02.2023 по 30.09.2025. Перша транзакція у вказаній виписці датована 01.03.2023. 
Позивачем було також надано виписку по особовому рахунку за період з 04.02.2024 по 30.09.2025. Перша транзакція у вказаній виписці датована 05.03.2024.
На підтвердження наявної у відповідача заборгованості перед АТ «Таскомбанк», позивачем надано заяву про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», таблицю обчислення загальної вартості кредиту, виписки по особових рахунках, з яких не вбачається факт перерахування на рахунок відповідача грошових коштів позивачем.
При цьому, надані позивачем розрахунки заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такі розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому такі самі по собі без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником вони не є підтвердженням наявності заборгованості.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, зазначений в розрахунку, є правильним.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ «Таскомбанк», що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі.
Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, необхідно покласти на позивача.
Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, суд, -
у х в а л и в:
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано впродовж тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Позивач: Акціонерне товариство «Таскомбанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ЄДРПОУ 09806443.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя:	  	В.  І.  Марчук