КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 760/30067/19 Головуючий у суді першої інстанції - Коробенко С.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/90/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Сакалош Б.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Філатовою Тетяною Миколаївною на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року по цивільній справі за поданням головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ашотової Вікторії Іштванівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
20 червня 2023 року рішенням суду вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 09.06.2017 в розмірі 5 229 840,00 гривень, а також штрафні санкції за період прострочення виконання зобов`язань з повернення позики з 10.07.2017 по 29.10.2019 у вигляді 3% річних в сумі 360 186,35 гривень, у вигляді інфляційних втрат в сумі 1 018 538,85 гривень, а всього - 6 608 565,20 гривень. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 9605 гривень.
25 липня 2023 року судом видано два виконавчі листи.
В подальшому 23 серпня 2023 року матеріали цивільної справи направлено до Київського апеляційного суду для розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №760/17869/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шишкіна А.О., Солом`янський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання недійсним договору позики, визнання недійсним договору застави, визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса.
30 вересня 2025 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - боржника в межах виконавчого провадження НОМЕР_1.
Свої вимоги державний виконавець обґрунтовував тим, що в нього на виконанні перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 760/30067/1 від 25.07.2023, виданого Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики.
Оскільки боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує, державний виконавець звернувся до суду із зазначеним поданням та просив постановити ухвалу суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року обмежити громадянку ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання нею виконавчого листа № 760/30067/1 від 25.07.2023, виданого Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 09.06.2017 в розмірі 5 229 840,00 грн, а також штрафні санкції за період прострочення виконання зобов`язань з повернення позики з 10.07.2017 по 29.10.2019 у вигляді 3% річних в сумі 360 186,35 грн, у вигляді інфляційних втрат в сумі 1 018 538,85 грн, а всього - 6 608 565,20 гривень.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. 
В апеляційній скарзі зазначає, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2017 було оскаржене у апеляційному порядку та не набрало законної сили, що не зобов`язує ОСОБА_1 його виконувати. 
Станом на дату подання виконавчого документу до виконання до Солом`янського ВДВС м. Києва ЦМУМЮ апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення суду від 20.06.2023 зупинено на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 01.02.2024. Таке зупинення тривало як на момент звернення державного виконавця до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , так і на зараз.
Крім цього, вказує, що у даному випадку державним виконавцем встановлено відсутність у боржника майна, за рахунок яких могло б бути виконано судове рішення у справі, що фактично свідчить про те, що відсутні докази свідомого ухилення боржника від виконання наказів.
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників не надходили.
У судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представниця відповідачки ОСОБА_1 адвокат Філатова Т.М., яка підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.
Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну.
Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника, згідно вказаних правових норм, необхідним елементом є пропорційність втручання у право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та міжнародних гарантій на вільне пересування особи, який забезпечується державним примусом у разі умисного невиконання боржником своїх обов`язків перед стягувачем, а застосоване державою відповідно до закону та з легітимною метою обмеження, ефективно забезпечує виконання боржником цього обов`язку.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.
У справі, що переглядається, задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що боржник ухиляється від виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду міста Києва про стягнення заборгованості за договором позики та штрафних санкцій, а ряд вчинених виконавчих дій спрямованих на примусове виконання рішення не дає результату, тому суд дійшов до висновку про доцільність тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задля забезпечення можливого виконання судового рішення в подальшому.
Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що такий захід процесуального примусу як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосований в ході виконання судового рішення, що підлягає обов`язковому виконанню, тобто, такого, що набрало законної сили.
Як видно із матеріалів справи, виконавчі листи видано на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року.
Разом з цим, ОСОБА_1 оскаржила вказане судове рішення, направивши на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на нього засобом поштового зв`язку 19 липня 2023 року, тобто, у межах строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року було відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №760/17869/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шишкіна А.О., Солом`янський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання недійсним договору позики, визнання недійсним договору застави, визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса.
Наразі апеляційний розгляд справи не завершено.
Отже, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року не набрало законної сили.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року та, відповідно, для застосування до відповідачки тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у межах виконавчого провадження.
Суд першої інстанції указаного не урахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця. 
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційнускаргу  ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Філатовою Тетяною Миколаївною задовольнити.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст складено 25 травня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома