Справа № 730/612/23 	Головуючий у І інстанції  ОСОБА_1  	
Провадження № 11-кп/4823/507/26 	  	
Категорія - ч. 1 ст.115 КК України 	Доповідач         ОСОБА_2  	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-судді	ОСОБА_2  	

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання – ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
з участю учасників кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого – ОСОБА_8 
обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження № 12023270310000017 від 09.01.2023 за апеляційними скаргами обвинуваченого, захисника ОСОБА_8 в його інтересах та прокурора на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2024 року щодо 

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Борзна Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, не одруженого, маючого на утриманні дитину 2016 року народження /зі слів/, не працюючого, проживаючого без реєстрації на території України за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28.02.2023 року за ч. 1 ст. 121; ч. 4 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України, до 7 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановила:

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Борзнянського районного суду від 18.02.2023 року та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з дня набрання законної сили даним вироком, зарахувавши в строк відбування остаточного покарання, строк перебування в слідчому ізоляторі з 13.01.2023 року (день обрання запобіжного заходу) по день набрання вироком законної сили, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, а також зараховано у строк відбування покарання затримання ОСОБА_9 за протоколом затримання від 10.01.2023 року: з 10.01.2023 року по 13.01.2023 року.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз: 1321,46 грн. на проведення судової дактилоскопічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/125-23/741-Д); 1230,1 грн на проведення судово-імунологічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/125-23/741-БД); 15423,73 грн на проведення молекулярно-генетичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19-23/19913-БД).
Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.
Вироком місцевого суду встановлено, що в ніч з 07 на 08 січня 2023 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_9 , перебуваючи разом із потерпілим ОСОБА_10 у кімнаті житлового будинку за місцем проживання потерпілого, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з мотивів раніше виниклих неприязних відносин, в ході сварки з ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою вбивства ОСОБА_10 , тобто протиправного заподіяння смерті останнього, умисно наніс ОСОБА_10 множинні удари (точна кількість ударів досудовим розслідуванням не встановлена) руками та ногами по голові та тулубу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження в області голови у вигляді різаних ран тім?яної ділянки, а також закритої черепно-мозкової травми, яка виражалась садном та забійною раною тім?яної ділянки, крововиливами у збережені м`які тканини лоба та очних ділянок, крововиливами у м`яку покриви лівої тім?яно-скроневої та правої лобно-тім?яно-скроневої ділянок, крововиливами у обидва скроневі м`язи та обмежено-дифузними крововиливами у м`яку оболонки головного мозку, в області тулуба у вигляді крововиливу у брижу тонкого кишечника; закритої травми грудей, яка виражалась просторим синцем та садном передньої поверхні грудної клітки, крововиливами у її м`яку тканини, переломом тіла грудної клітини, множинними переломами ребер з обох сторін з ушкодженням пристінкової плеври відповідно уламкам окремих з них, вогнищевими крововиливами у тканини легень та крововиливом у грудну порожнину, в області поясу та вільних відділів кінцівок у вигляді синців лівого плечового, правого (ліктьового та лівого кульового суглобів, синців правого передпліччя та правої кисті, синців та саден лівої кисті і лівого колінного суглобу.
Відповідно до висновку експерта № 12 від 07.04.2023 року, тілесні ушкодження, які були встановлені в області тім?яної ділянки голови у вигляді різаних ран, а також тілесні ушкодження, які були встановлені в ділянці живота і кінцівок, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості та не перебувають у будь-якому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_10 , а всі інші тілесні ушкодження, які були встановлені при експертизі, як такі, що привели до розвитку загрозливих для життя явищ у вигляді плевро-легеневого шоку, крововиливу у грудну порожнину та набряку головного мозку з дислокацією його стовбура, в комплексі мають ознаки ушкоджень, небезпечних для життя, за цією ознакою кваліфікуються як тілесні ушкодження тяжкого ступеня тяжкості та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_10 .
Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок отриманої закритої поєднаної травми голови та грудей, яка виражалась обмежено-дифузними крововиливами у м`які оболонки головного мозку, переломом тіла грудини, множинними переломами ребер з обох боків з ушкодженням пристінкової плеври відповідно уламкам окремих з них, а також крововиливом у грудну порожнину, що в комплексі обумовило припинення функції центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності, дихання та настання смертельного наслідку.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду щодо нього як необґрунтований та незаконний.
Захисник в інтересах обвинуваченого також подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю доказів вини його підзахисного та незаконного впливу і тиску на нього з боку працівників поліції. 
В обґрунтування доводів посилається на недоведеність того, що злочин вчинений обвинуваченим, фальсифікацію та створення штучних доказів, що підтверджується показаннями ОСОБА_11 , матері обвинуваченого, щодо того, що напередодні обшуку, на її подвір`ї були працівники поліції, які зокрема були і в тому приміщенні, де в подальшому було виявлено гаманець із чеками та квитанціями, який нібито належить потерпілому і до їх приходу його там не було. Вважає, що такі дані суд залишив без належної уваги та спотворив показання свідка. Також вказує, що на ОСОБА_9 чинила тиск невідома особа, у тому числі у присутності слідчого та захисника в ІТТ щоб він визнав вину за ч. 2 ст. 121 КК України, що є менш тяжкою ніж ст. 115 КК України та, отримавши відмову, сказав, що той пожалкує. Слідчий підтвердив у суді такі обставини та вказав цю особу як « ОСОБА_12 » та підтвердив, що ОСОБА_9 не визнавав вину. Таке ставить під сумнів виявлення на одязі обвинуваченого крові, належної потерпілому, що на переконання захисника, ставить під розумний сумнів яким чином така кров там з`явилася та виявлення одягу під час повторного обшуку після зустрічі «Кирпича» з обвинуваченим в ІТТ. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги показання ряду свідків, як проживають по сусідству з обвинуваченим про те, що 06,07,08 січня 2023 не бачили, тоді як суд безпідставно послався на відео із камер спостереження «Безпечне місто» про фіксацію пересування нібито ОСОБА_9 , оскільки із даного відеозапису не видно ні обличчя, ні одягу, ні марки велосипеда, а сам ОСОБА_9 заперечив, що це він. Крім того, вказує, що викладаючи показання ряду свідків суд спотворив їх зміст стосовно дати, яку назвав свідок ОСОБА_13 приблизно та вважає безпідставно послався на покази свідка працівника поліції, який нібито бачив ОСОБА_9 біля с. Жданів 07.01.2023 та вранці повертався назад. Також вважає суд безпідставно зазначив як доказ винуватості висновок судово-психологічної експертизи із застосуванням поліграфа, який, відповідно до практики Верховного Суду може доводити вину особи у вбивстві лише у сукупності з іншими належними та допустимими доказами, тоді як сторона захисту вважає такий доказ недопустимим. 

Прокурор також подав апеляційну скаргу на вказаний вирок, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини, просив дослідити дані про особу обвинуваченого, вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років. На підставі ч.ч. 2, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Борзнянського районного суду від 28 лютого 2023 року призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Також, враховуючи, що в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 затримувався в порядку ст. 208 КПК України, а в подальшому щодо нього було обрано запобіжний захід у виді тримання, початок строку відбування покарання вважає необхідно рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме: з 23 год. 40 хв. 10 січня 2023 року.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_9 був засуджений вироком Борзнянського районного суду від 28 лютого 2023 року ( в оскаржуваному вироку суд першої інстанції помилково зазначив дату вироку 18 лютого 2023 року, що не відповідає дійсності), а злочин відносно потерпілого ОСОБА_10 обвинувачений вчинив у ніч з 7 на 8 січня 2023 року, тобто, до постановлення попереднього вироку, в зв`язку з чим остаточне покарання мало б призначатися за правилами, передбаченими ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, а строк відбування покарання мав би рахуватися з моменту фактичного затримання ОСОБА_9 . Також вказує, що при призначенні покарання судом першої інстанції належним чином не було враховано дані, які характеризують особу обвинуваченого, та не повною мірою оцінено кількість кримінальних правопорушень, вчинених ним за 2022-2023 роки до його моменту затримання, що, на переконання прокурора, свідчить про його схильність до посягання на охоронювані законом життя та здоров`я інших осіб. А також вважає, що не повною мірою була врахована поведінка ОСОБА_9 у залі судових засідань під час судового розгляду, порушення порядку та неодноразові погрози прокурору фізичною розправою, нецензурні вислови.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити, у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника просив відмовити; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків. 
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обвинуваченим та його захисником ставиться питання про закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину.
У судовому засіданні суду як першої, так і апеляційної інстанцій обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, зазначаючи, що справа проти нього сфальсифікована і його вина недоведена. 
Попри невизнання обвинуваченим вини, його показання та доводи апеляційних скарг як обвинуваченого так і його захисника у повній мірі спростовуються зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_14 суду першої інстанції показала, що є сестрою потерпілого ОСОБА_10 , періодично допомагала йому матеріально та в чергове перед Різдвом вислала 2000 грн, які з його слів телефоном він отримав 06.01.2023, але 07.01.2023 на зв`язок він не вийшов, тому вона попросила сусідку подивитись як там брат. Сусідка сказала, що у нього ввечері не світилось світло, а 09.01.2023 вона виявила труп ОСОБА_10 на підлозі, прикритий рушником. Просила найсуворіше покарати обвинуваченого.
Такі показання потерпілої щодо виявлення померлого, повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 , яка місцевому показала, що на прохання сестри сусіда ОСОБА_10 09.01.2023 пішла подивитися як він. Двері були відчинені та вона виявила труп останнього. Вранці 08.01.2023 свідок бачила сліди від велосипеда, 07.01.2023 у неї у гостях був ОСОБА_10 , вони випивали, потім увечері, нетипово, в ОСОБА_10 на подвір`ї був гавкіт собак, світилося світло і в будинку і в гаражі. Охарактеризувала потерпілого як добру та спокійну людину та повідомила, що одного разу бачила на ньому синець. Зі слів потерпілого, це зробив ОСОБА_9 .
Такі показання свідка певною мірою узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 , наданими суду першої інстанції, який також охарактеризував потерпілого ОСОБА_10 як добру та спокійну людину та показав, що останній десь за місяць до вбивства скаржився йому на образи з боку ОСОБА_9 та побоювання, що він, якщо його не впустити та не дати випити, може побити вікна. Востаннє бачив ОСОБА_10 07.01.2023, заходив у гості, а 08.01.2023 бачив сліди від велосипеда на снігу біля двору ОСОБА_10 , які вели як у двір, так і з двору, спочатку сприйнявши це як те, що він їздив, але пізніше дізнався, що його вбили і 09.01.2023 було виявлено його труп.
Такі показання свідка повною мірою узгоджується з показаннями ряду свідків допитаних судом першої інстанції: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 стосовно характеристики потерпілого як тихої, спокійної людини, а ОСОБА_9 як агресивної людини під час перебування у стані алкогольного сп`яніння, схильного до проявів агресії та фізичного насилля до людей, внаслідок чого односельці його боялися, зокрема і потерпілий ОСОБА_10 , який повідомляв свідкам про це та який у подальшому був виявлений вбитим 09.01.2023.
Крім показань даних свідків, які послідовно, незмінно та логічно показали про відому їм хронологію подій, що сталися 07-08.01.2023, вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами:
Даними протоколу огляду місця події від 09.01.2023 та фототаблиці до нього, відповідно до яких місцем події є домогосподарство за адресою: АДРЕСА_2 , у ході огляду в будинку виявлено труп ОСОБА_10 із тілесними ушкодженнями.
Даними відеозапису з оглядової камери «Безпечне місто», яка оглядає проїжджу частину на виїзді з м. Борзна до с. Кинашівка, за період з 07.01.2023 по 08.01.2023 року відповідно до якого зафіксовано пересування обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема 07.01.2023 о 13:53 год останній на велосипеді виїздив у сторону с. Кинашівка та с. Жданів та повертався назад лише 08.01.2023 о 4:23 год.
Такі дані узгоджуються із даними протоколу пред`явлення для впізнання, в ході якого свідок ОСОБА_13 впізнав на пред`явленому йому відео ОСОБА_9 та показаннями вказаного свідка, даними суду першої інстанції в частині того, що 07.01.2023 він у с. Ядути пиляв дрова для школи та дорогою додому особисто бачив, як ОСОБА_9 їхав на велосипеді в бік с. Жданів, зазначив одяг, в якому той був одягнений, та в подальшому у продемонстрованому йому поліцією відео впевнено впізнав ОСОБА_9 , запевнивши, що це він і це відбувалося у час, коли рухався автомобілем та особисто бачив його, розгледів обличчя. При цьому пояснив, що з ОСОБА_9 спілкувався по робочих моментах і неприязних відносин не має.
Тому доводи апеляційної скарги сторони захисту про неналежність такого доказу та сумнівів у показаннях свідка ОСОБА_13 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки зафіксоване на відео з камер спостереження повною мірою узгоджується з показаннями свідка, сприйнятими особисто та співставленими ним із одягом та наявністю речей у ОСОБА_9 , часом та датою, особистими обставинами (пиляв дрова для школи та повертався додому, взимку здивувало, що ОСОБА_9 рухався на велосипеді), тому підстав ставити під сумнів такі докази колегія суддів не вбачає. 
Додатково таке підтверджується показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , які в своїх показаннях суду першої інстанції зазначали про наявність слідів велосипеда під домогосподарством потерпілого. 
Даними протоколу обшуку від 10.01.2023 за місцем проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено гаманець із квитанціями на сплату житлово-комунальних послуг на ім`я ОСОБА_10 . 
Вказана процесуальна дія проведена за дозволом слідчого судді, за участі понятих, які, будучи допитаними в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердили участь у слідчій дії та обставини як вона відбувалася.
Так, свідок ОСОБА_20 суду першої інстанції показала, що була понятою при проведенні обшуку за місцем проживання обвинуваченого, який відбувався 09.01.2023 увечері та під час якого у кухні знайшли гаманець, в якому були квитанції на прізвище ОСОБА_10 , все відбувалося на її очах та фіксувалося на відео. Мати ОСОБА_9 казала, що все підкинули працівники поліції. При цьому повідомила, що по приїзду на обшук саме матір сказала розпочинати з кухні, двері якої вона відкрила, так слідчі й почали обшук.
В цій частині показання свідка повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_21 , даними суду першої інстанції щодо проведення обшуку, дати, присутніх, його фіксації на відео та виявлення на печі кухні гаманця, який при ньому відкрили та дивилися його зміст, виявивши квитанції на ім`я потерпілого, при цьому мати ОСОБА_9 казала, що його підкинули, кричала, що сина підставляють. Потім було складено протокол, все підписано, зауважень ніхто не мав.
З цих підстав, суд правильно критично поставився до показань свідка ОСОБА_11 , яка є матір`ю обвинуваченого і є заінтересованою особою, при цьому оцінивши її показання у сукупності з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, які не узгоджуються з показаннями свідків та суперечать іншим доказам, зокрема і обставинам проведеного обшуку, в ході якого остання самостійно відкривала двері, що свідчить про відсутність вільного доступу до приміщень, а тому спростовує версію захисту про наявність сторонніх осіб перед проведенням обшуку. 
Даними протоколу обшуку від 13.01.2023, санкціонованого ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12.01.2023, проведеного за місцем проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 за участі понятих, відповідно до яких вилучено дублянку коричневого кольору та 3 перчатки темного кольору та ін.
В судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 підтвердили участь у проведеному обшуку в якості понятих за обставин, викладених у протоколі, надавши аналогічні за змістом показання, що ОСОБА_11 , мати обвинуваченого сама відчиняла приміщення за допомогою ключів, у приміщенні кухні була виявлена дублянка, перчатки, рюкзак та шапка, а із сараю велосипед, речові докази пакувались у їх присутності та ними підписувалися пакети та велася відеозйомка. 
Тобто вказана слідча дія також проведена у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства та не викликає сумнівів, за її результатами скарг та заяв від учасників не поступало. 
Посилання сторони захисту на пошкодження флеш-носія, що не дало змоги суду перевірити правильність такої слідчої дії, були предметом оцінки суду першої інстанції, який обґрунтовано визнав такий доказ допустимим, оскільки такий проведений за участі понятих, які були допитані судом та з достатньою точністю відтворили обставини його проведення, фіксування та вилучені предмети і їх пакування. З такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 10 січня 2023 року № 11, причиною смерті ОСОБА_10 є закрита травма грудей із множинними переломами ребер.
Даними висновку судово-медичної експертизи № 12 від 07 квітня 2023 року, визначено, що при експертизі трупа були встановлені тілесні ушкодження, які мають ознаки зажиттєвих та могли виникнути незадовго до настання смерті (ймовірно, в межах часу не більше кількох годин). Також вони мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості і тілесні ушкодження тяжкого ступеня тяжкості та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.
Крім вище переліченого, присутність обвинуваченого ОСОБА_9 на місці скоєння злочину та його вина підтверджується даними протоколу місця події від 11 січня 2023 року, відповідно до якого в будинку ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 вилучено сліди пальців рук на вхідних дверях та дверних коробках, фрагмент керамічного посуду на підлозі кухні зі слідами крові. Відповідно до даних висновку судової трасологічної експертизи від 11 січня 2023 року № СЕ-19/125-23/406-Д, згідно якої сліди рук, відкопійовані на чотирьох відрізках липких прозорих стрічок та зафіксовані на таблиці № 1 до протоколу огляду місця події, проведеного 11.01.2023 за фактом виявлення трупу ОСОБА_10 у будинку за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 : сліди пальців руки розмірами 16x24 мм, 20x25 мм, 17x30 мм, залишені особою, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Даними протоколу отримання біологічних зразків ОСОБА_9 від 11.01.2023, відповідно до якого у ОСОБА_9 відібрано піднігтьовий вміст та проведено дактилоскопіювання останнього. Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи від 27.02.2023 № СЕ-19/125-23/741-БД, на наданих на дослідження фрагменті керамічного посуду, вилученому в будинку ОСОБА_10 , дублянці, перчатці, вилучених у ході обшуків у будинку ОСОБА_9 , калоші та валянку, вилучених в ході затримання ОСОБА_9 , виявлено сліди крові людини. 
Згідно з висновком судової молекулярно–генетичної експертизи № СЕ-19-23/19913-БД від 19.07.2023 встановлено генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_10 (об`єкт № 1), та крові, виявленої у частині змивів з фрагмента посуду (об`єкт № 2) та калоші, позначеної позначкою з цифрою "1" (об`єкт № 3), вирізок з дублянки (об`єкт № 4), перчатки, умовно позначених "І", "II" (об`єкти №№ 5, 6), валянця, позначеного позначкою з цифрою "1" (об`єкт № 7) (таблиця 1.1, додаток 1). Генетичні ознаки крові, виявленої у частинах змивів з фрагмента посуду (об`єкт № 2), та калоші, позначеної позначкою з цифрою "1" (об`єкт № 3), вирізок з дублянки (об`єкт № 4), перчатки, умовно позначених "І", "II" (об`єкти №№ 5, 6), валянця, позначеного позначкою з цифрою "1" (об`єкт № 7), збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак встановлених в зразку крові потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та об`єктах №№ 2-7 складає 2,46 х 10’32. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, трапляється не частіше, ніж у 1 з 4,06 х 1031 осіб.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка у сукупності і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення. Зазначені докази не викликають сумнівів у своїй достовірності, і в своїй сукупності, є взаємопов`язаними між собою та достатніми для прийняття рішення.
Судом першої інстанції дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Всі обставини, на які сторона захисту посилається в апеляційних скаргах як на підстави для скасування рішення суду, знайшли свою оцінку у вироку суду, з якою погоджується і колегія суддів і не вбачає в них підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення.
Стосовно доводів сторони захисту про безпідставність висновків суду при посиланні на висновок із застосуванням поліграфу, то колегія суддів звертає увагу на те, що хоча такий висновок і враховувався судом першої інстанції, однак він не виступив там єдиним і беззаперечним доказом вини обвинуваченого, оскільки матеріали справи містять інші, достатні факти та докази, які беззаперечно вказують на доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину.
Так само доводи апеляційних скарг про фальсифікацію доказів та тиску з боку правоохоронних органів було предметом ретельної перевірки (шляхом допиту слідчого, витребування даних з ІТТ щодо відвідувачів обвинуваченого, ініційовано ряд перевірок, за результатами яких винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка стороною захисту не оскаржувалася) та оцінки суду першої інстанції, який небезпідставно дійшов висновку про необґрунтованість таких. Оцінюючи вказану постанову про закриття кримінального провадження, колегія суддів враховує, що слідчим було прийнято передбачені заходи для всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження та зроблений висновок про закриття кримінального провадження є обґрунтованим та не оскаржувався стороною захисту, що додатково свідчить про відсутність обґрунтованих підстав для сумніву в ефективності проведеної перевірки відповідних заяв сторони захисту. 
Відтак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, не вбачаючи об`єктивних даних у викладених апеляційних доводах на підтвердження версії фальсифікації доказів, яку слід оцінити як намагання уникнути справедливої відповідальності за вчинене. 
Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 10 КПК України, створив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих сторонам прав. Сторони скористалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України. В свою чергу, суд перевірив докази із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та обґрунтовано поклав їх в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів приходить до таких висновків. 
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.
На думку колегії суддів, ці вимоги закону судом не в повній мірі дотримані.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який є особливо тяжким, думку потерпілої та сторони обвинувачення щодо призначення суворого покарання, які наполягали на максимальній мірі покарання, суспільно-небезпечні наслідки дій обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має місце проживання, враховано стан його здоров`я, спосіб життя, відношення до вчиненого, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, те, що обвинувачений вже відбуває покарання, в тому числі, за злочин, який було вчинено проти життя та здоров`я, звернув увагу на поведінку обвинуваченого під час розгляду справи у суді та порушення порядку, відсутність реакції на зауваження головуючого, внаслідок чого видалявся із залу суду та неодноразові погрози у бік прокурора фізичною розправою, дійшов висновку про необхідність призначення покарання в межах санкції частини статті у виді позбавлення волі та остаточного покарання з урахуванням попередньої судимості.
Разом з тим, апеляційні доводи щодо призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає слушними та приходить переконання, що висновки суду про можливість призначення покарання в межах, наближених до мінімальної санкції частини статті, є необґрунтованими. 
Обираючи такий розмір покарання, місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, його виключно негативні характеристики, відсутність зареєстрованого місця проживання та офіційного працевлаштування, відсутність усвідомлення та становлення на шлях виправлення, враховуючи неодноразове застосування до нього заходів кримінально-правового характеру, який у період здійснення іншого кримінального правопорушення, умисно протиправно заподіяв смерть людині невдовзі після вчинення двох тяжких умисних злочинів, один із яких спрямований проти життя та здоров`я особи, що переконливо свідчить про схильність його до насильницьких кримінальних правопорушень та відповідно, підвищену суспільну небезпечність для суспільства. 
За таких обставин вирок у частині призначення ОСОБА_9 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції у цій частині скасувати і ухвалити новий вирок на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 згаданої постанови, вирішуючи питання про вид і розмір покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного зі співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання, колегія суддів апеляційного суду, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, інші обставини, які впливають на ступінь відповідальності.
Колегія суддів бере до уваги особу винного та його відношення до скоєного, необоротні наслідки, що настали, відсутність жалю, критики та осуду поведінки, схильність до насильницьких кримінальних правопорушень, оскільки вчинив особливо тяжкий злочин, посягнувши на найвищу соціальну цінність – життя людини, якому передував теж злочин, спрямований проти життя та здоров`я людини, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого для суспільства. 
Колегією суддів приймається до уваги позиція потерпілої, висловлена у суді першої інстанції, яка наполягала на найсуворішій мірі покарання і хоча думка потерпілого не є вирішальною, але суд має враховувати її при призначенні покарання у сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить переконання про необхідність призначення покарання в межах санкції частини статті, наближених до максимальної, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
При вирішенні питання про остаточне покарання обвинуваченому, слід врахувати слушні доводи прокурора, викладені в апеляційні скарзі щодо необхідності призначення такого за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, оскільки кримінальне правопорушення обвинуваченим, за яке його засуджено у цьому кримінальному провадженні, вчинено ним до постановлення попереднього вироку Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2023 року.
На підставі вищенаведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника – відхиленню. 
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 п. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в його інтересах залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_9 у частині призначеного покарання – скасувати у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років. 
На підставі ч. ч. 2, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2023 року призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років. 
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту його фактичного затримання - 10 січня 2023 року.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою – у той самий строк з моменту отримання його копії.  

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4