ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/425/26	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С. 	
Провадження № 33/817/231/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.5 ст.126 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Худи І.Р. на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн. (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 665.60 грн судового збору в користь держави.

Згідно постанови 09.03.2026 о 17 год. 08 хв. в м. Теребовлі по вул. Наливайка Тернопільського району Тернопільської області водій ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Touran» з державними номерними знаками (далі – д.н.з.) НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги пункту 2.1.а Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), за що частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачена відповідальність. 

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Худа І.Р. просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2026 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:
матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом;
працівники поліції не мали передбачених законом підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ;
у матеріалах справи відсутні докази повторності вчинення адміністративного правопорушення, яка є обов`язковою ознакою складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КупАП; 
сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Заслухавши доводи захисника Худи І.Р., яка просила проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2026 року, то він підлягає поновленню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, постанову судді винесено 02 квітня 2026 року, а апеляційна скарга подана 13 квітня 2026 року, тобто більше ніж через десять днів після винесення постанови. Проте, останній день на апеляційне оскарження припав на вихідний день.
За таких обставин строк на апеляційне оскарження постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2026 року слід поновити, як пропущений з поважних причин. 

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.
Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 610631 від 09.03.2026; відеоматеріалах наявних у матеріалах справи; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6799378 від 09.03.2026; постанові № ЕНА/6386984, реєстраційний № 66221 від 21.12.2025; фотоілюстрації ID-картки ОСОБА_1 № 008920895; рапорті поліцейського.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані окрім протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, установлюються також і поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.
Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також те, що працівники поліції не мали передбачених законом підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є безпідставні, так як спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 610631 від 09 березня 2026 року, який узгоджується з відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.
Так, відповідно до ст.35 Закону України “Про Національну поліцію” однією з підстав для зупинки транспортного засобу є наявність інформації, що свідчить про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 було те, що 09 березня 2026 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки чим порушив ПДР України і з відеофіксацією цього порушення було ознайомлено ОСОБА_1 (файл export-og56u.mp4 починаючи з 17:18:28 год). Також із відеозапису (файл export-og56u.mp4 з 17:18:50 год) встановлено, що працівниками поліції було продемонстровано ОСОБА_1 зафіксоване порушення ним Правил дорожнього руху України, при цьому останній не висловлював заперечень щодо вказаних обставин та погодився з фактом вчиненого порушення. 
Крім того, наявність таких підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.35 Закону про поліцію для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , підтверджується доданим до протоколу про адміністративне правопорушення рапортом інспектора СРПП ВП №3 (м. Теребовля) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ст. лейтенанта поліції Л.Василишин від 09 березня 2026 року.
Крім наведених обставин, твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом та не порушував ПДР України, спростовуються копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6799378 від 09 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП, і згідно якої, 09.03.2026 о 17:20:48 год. в м. Теребовлі по вул. Наливайка ОСОБА_1 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3.в ПДР України.
Відомостей про скасування вказаної постанови в апеляційній скарзі не вказано і в ході апеляційного розгляду не надано, отже на даний час вона не скасована і набрала законної сили.
Виходячи із вищевикладеного, доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також те, що працівники поліції не мали передбачених законом підстав для зупинки транспортного засобу під його керуванням є безпідставними та такими, що спростовуються сукупністю належних, допустимих та взаємопов`язаних доказів, досліджених судом першої інстанції.
Доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів повторності вчинення адміністративного правопорушення є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. 
Так, як вбачається з наявної у матеріалах справи письмової інформації щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, останнього постановою Управління патрульної поліції в Тернопільській області серії ЕНА №6386984 від 21 грудня 2025 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортними засобами відповідної категорії. Вказаною постановою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн, який сплачено 05 січня 2026 року, що свідчить про набрання постановою законної сили і завершення її виконання. Таким чином, на момент вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ст.126 КУпАП, що свідчить про наявність повторності протягом року, яка є кваліфікуючою ознакою правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. 
Таким чином, твердження про відсутність у матеріалах справи належних доказів повторності порушення протягом року є безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі документами, що підтверджують притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП у межах одного року.
В ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ: 

Поновити захиснику Худі І.Р. строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Худи І.Р. залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2026 року, відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя