ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 712/13365/23

провадження № 61-5738ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач -- Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліга 2020»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2024 року у складі судді Токової С. Є. та постанову Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2025 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Фетісової Т. Л., Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Товариства 
з обмеженою відповідальністю «Ліга 2020» (далі -ТОВ «Ліга 2020») про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 31 липня 2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») укладено Генеральну кредитну угоду, згідно з пунктами 1.1 та 1.2. якої, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язалось надати йому кредитні кошти у порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у межах цієї угоди, при цьому загальний розмір позичкової заборгованості не повинен перевищувати 40 000 доларів США або еквівалента у гривнях чи євро.
Виконання кредитних зобов`язань забезпечено договором поруки, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».
У цей самий день між ними та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки, предметом якого є належна їм на праві власності квартира АДРЕСА_1 .
26 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» у межах Генеральної кредитної угоди укладений кредитний договір, за яким він отримав кредит у розмірі 290 851,47 грн з терміном погашення до 20 січня 2022 року.
У зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань у нього утворилась заборгованість, яка станом на 04 грудня 2015 року становила 287 042,51 грн. за тілом кредиту та 205 640,54 грн за процентами.
Згодом він дізнався, що 28 грудня 2016 року всі права вимоги за Генеральною кредитною угодою були відступлені на користь ПАТ «Комерційний банк «Фінансовий партнер».
У цей день право вимоги за вказаною угодою та за договором іпотеки відступлено ТОВ «Фінстрим», яке, у свою чергу, відступило це право Благодійному фонду «Розвиток Черкащини».
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 712/10515/17 від 21 липня 2020 року визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за кредитним договором до боржника ОСОБА_1 , укладений 28 грудня 2016 року між ТОВ «Фінстрим» та Благодійним фондом «Розвиток Черкащини».
Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки до іпотекодавців: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , укладений 28 грудня 2016 року між ТОВ «Фінстрим» та Благодійним Фондом «Розвиток Черкащини» щодо предмету іпотеки квартири АДРЕСА_2 .
Скасовано рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. від 21 лютого 2017 року про державну реєстрацію права власності Благодійного фонду «Розвиток Черкащини» на квартиру АДРЕСА_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між Благодійним фондом «Розвиток Черкащини» та ОСОБА_3 від 11 травня 2017 року.
У ході розгляду вказаної справи вимог про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння не заявлялось.
Вказане рішення переглядалось судами апеляційної і касаційної інстанцій та постановами від 29 жовтня 2020 року і від 04 жовтня 2021 року, відповідно, залишено без змін.
З 16 січня 2020 року спірна квартира перебуває у власності ТОВ «Ліга-2020».

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд: визнати право власності ОСОБА_1 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 ; витребувати із чужого незаконного володіння ТОВ «Ліга-2020» на користь ОСОБА_1 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 ; визнати право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 ; витребувати із чужого незаконного володіння ТОВ «Ліга 2020» на користь ОСОБА_2 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 27 березня 
2025 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
до ТОВ «Ліга-2020» про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Судові рішення мотивовано тим, щоспірне нерухоме майно вибуло з володіння  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, що не може свідчити про вибуття такого майна не з волі позивачів, що могло б слугувати їм підставою для його витребування у порядку статті 388 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2025 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2025 рокута ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної правової оцінки тому, що ряд договорів відступлення, як за кредитним договором, так і за договором іпотеки, були визнані недійсними в судовому порядку. Відбулася зміна кредитора на особу, яка не мала права такою бути.
Враховуючи, що до Благодійного фонду «Розвиток Черкащини» не могло перейти право вимоги ні за кредитним договором, ні за договором іпотеки, тому підстав для реєстрації за ним права власності не було, а, відповідно, і не було повноважень для відчуження майна ОСОБА_3 , якою спірна квартира передана у власність ТОВ «Ліга-2020».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 

У вересні 2025 року ТОВ «Ліга-2020»подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені у ній доводи, є безпідставні та необґрунтованими, не спростовують правильності ухвалених судових рішень, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові і рішення - без змін.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

23 липня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень вказують неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20, від 04 жовтня 2021 року у справі № 712/10515/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц, провадження № 14-396цс19, зробила висновок, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а в разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, провадження № 14-636цс18, викладено висновок про те, що за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Отже, з урахуванням викладених вище норм процесуального та матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Встановивши, що 31 липня 2007 року позивачі уклали з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, за яким передали в іпотеку банку належну їм на праві спільної часткової власності спірну квартиру, у договорі передбачено, зокрема, позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечували факту невиконання ними свої зобов`язань за кредитним договором, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що у зв`язку з наявністю застереження в іпотечному договорі про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, не має підстав вважати про вибуття вказаного майна не з волі позивачів, що могло б слугувати їм підставою для його витребування у порядку статті 388 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки заявники не наводять належних підстав, як для скасування оскаржуваних судових рішень, так і для задоволення їх позову в цілому.
Посилаючись, як у позовній заяві, так і в апеляційній та касаційній скаргах, на ряд договорів відступлення, які були визнані судом недійсними, позивачі не наводять конкретних доводів та обґрунтувань незаконність проведення першої державної реєстрації прав на спірне іпотечне майно за іпотекодержателем. Тобто, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, розглядаючи справі виключно в межах заявлених позовних вимог, суди не мали можливості перевірки факт незаконності вибуття нерухомого майна з власності позивачів.
При цьому, врахувавши добровільну передачу майна в іпотеку, визнання позивачами факту неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, відсутність конкретних посилань, що саме порушує їх права, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що немає підстав для витребування майна від добросовісного набувача.

Посилання заявників на неврахування судами правових висновків Великої Палати Верховного Суду, не заслуговує на увагу, оскільки у справах були встановлені інші фактичні обставини.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судом обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційних скарг висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець
І. Ю. Гулейков 
Д. Д. Луспеник