ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року	Львів	Справа № 140/8139/24 пров. № А/857/33260/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Обрізка І.М.,
суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року, прийняте суддею Плахтій Н.Б. у місті Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також – позивач) звернулася з адміністративним позовом до ГУ ПФУ у Волинській області (надалі також – відповідач) про визнання протиправною відмову, яка оформлена постановою, у призначені та виплаті одноразової допомоги на сім`ю внаслідок смерті її чоловіка ОСОБА_2 , яка наступила від нещасного випадку на виробництві, зобов`язання призначити та виплатити таку допомогу у розмірі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 відмовлено в позові. 
Відмовляючи в позові суд зазначив, що з огляду на норми Закону №1105-ХІV та СК України, достатньою умовою для призначення одноразової допомоги на сім`ю є факт перебування позивача в шлюбних відносинах з померлим, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, копія якого наявна у матеріалах справи. 
Беручи до уваги наведене, посилання відповідача як на підставу відмови у призначенні одноразової грошової допомоги на сім`ю на те, що факт реєстрації місця проживання померлого ОСОБА_2 та дружини ОСОБА_1 , їхніх дітей за однією адресою не підтверджується, є безпідставним.
Разом з тим, пенсійним органом при винесенні постанови про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг від 30.04.2024 №03001/1491918390/1, встановлено, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець з 28.07.2016 по даний час. норми Порядку №11 передбачали наявність права на страхові виплати лише у непрацюючих осіб. Такі ж правила закріплені у чинному на момент розгляду справи Порядку №4-1 (пункт 2 розділу ІХ) та передбачені у частині першій статті 35 Закону №1105-XIV.
Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що факт реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця не дає право на одержання страхових виплат, з огляду на що ГУ ПФУ у Волинській області правомірно відмовило у здійсненні таких.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відмовляючи у призначенні страхової виплати «одноразова виплата на сім`ю», відповідачем вказано, що підставою у призначенні гарантованої одноразової допомоги на сім`ю є не дотримання ОСОБА_3 пункту 5.1 частини V «Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат», затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11, який був чинний на день виникнення права на призначення одноразової допомоги, якою визначено, що для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком), або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.
Підставою для відмови у призначенні щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 , відповідачем визначено відсутність такого права, адже остання на момент смерті чоловіка зареєстрована, як фізична особа підприємець, і тому не відноситься до осіб, які мають право на отримання такої соціальної виплати, адже не вважається утриманцем померлого потерпілого.
Судом не було звернуто увагу на те, що постанова ГУ ПФУ у Волинській області, яка була предметом оскарження, стосувалась розгляду двох різних видів страхових виплат у призначенні яких було відмовлено із різних правових підстав.
На думку апелянта, одноразова страхова виплата на сім`ю містить компенсаторний характер, як відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого від нещасного випадку на виробництві його сім`ї та не пов`язується із фактом перебування членів сім`ї на утримання померлого.
Щомісячна виплата пов`язується із перебуванням членів сім`ї на утриманні померлого потерпілого та містить характер щомісячної гарантії забезпечення утриманців, на яку останні мали б право від застрахованої особи.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 16.05.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб 22.06.2013, актовий запис №241 (а.с.12). Після одруження ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 .
27.10.2023 видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
Відповідно до акту від 01.02.2024 розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) 24.10.2023 о 13 год 05 хв, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок поєднаної тупої травми тіла, отриманої потерпілим під час виконання ним трудових обов`язків, перебувавши у стані легкого алкогольного сп`яніння; нещасний випадок, який стався 24.10.2023 у лісовому масиві Володимир-Волинського військового лісництва, квартал № НОМЕР_3 , виділ № НОМЕР_4 , ділянка № НОМЕР_5 , розташованому неподалік с.Ворчин Володимирського району Волинської області, з вальником лісу VI розряду ОСОБА_2 , є таким, що пов`язаний з виробництвом на підставі підпункту 23 пункту 52 Порядку (а.с.16-23).
Позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою щодо призначення одноразової страхової виплати у зв`язку з втратою годувальника.
Листом від 26.06.2024 відповідач повідомив позивача, що їй було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі пункту 5.1 частини V Постанови №11 (а.с.27 зворот-28).
Представник позивача звернулася до пенсійного органу із заявою про надання роз`яснення щодо призначених допомог, виплачених сум та підстав і причин відмови у призначенні одноразової допомоги на сім`ю.
ГУ ПФУ у Волинській області листом від 15.07.2024 повідомило, що позивачці відмовлено у призначенні одноразової виплати на сім`ю. У зазначеному листі відповідач вказав, що місце реєстрації померлого ОСОБА_2 , його дружини ОСОБА_1 та його дітей на день смерті не співпадали. Також вказано, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець. Підставами відмови зазначено невиконання вимог абзацу 2 пункту 5.1, підпункту 5.2.7 пункту 5.2 частини V Постанови №11 (а.с.26 зворот-27).
Листом від 07.08.2024 відповідач надіслав ОСОБА_1 постанову про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг від 30.04.2024 №03001/1491918390/1, якою відмовлено у призначенні страхової виплати «одноразова виплата на сім`ю» та «щомісячна страхова виплата» з підстав невиконання абзацу 2 пункту 5.1, підпункту 5.2.7 пункту 5.2 частини V Постанови №11 (а.с.37).
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі як і раніше - Закон №1105-XIV).

Відповідно до частин першої-другої статті 30 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про охорону праці».
Частина перша статті 35 Закону №1105-XIV передбачає, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Пунктом 1 частини п`ятої статті 36 Закону №1105-XIV визначено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату; у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
Відповідно до статті 39 Закону №1105-ХІV уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо: 1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку; 2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок; 3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.
Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.
Відповідно до пункту 4 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»» від 21.09.2022 №2620-IX встановлено, що нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування України діють до затвердження відповідних рішень Пенсійним фондом України.
З метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захорювання, керуючись статтями 7, 36, 37, 39, 41-48 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Правління Фонду соціального страхування України постановило затвердити Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат. Вказаний «Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат», затверджений постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11 (надалі як і раніше - Порядок №11).
Підпунктом 5.2.2 пункту 5.2, підпунктом 5.3.1 пункту 5 розділу V Порядку №11 установлено, що право на отримання страхових виплат у осіб, які мають право на страхові виплати, настає з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на їх виплату. Одноразова допомога сім`ї та особам, які мають на це право, виплачується у місячний строк з дня смерті потерпілого (а також при призначенні страхових виплат за рішенням суду, яке набрало законної сили) за наявності всіх необхідних документів, але не пізніше 30 календарних днів після прийняття управлінням (відділенням) Фонду постанови про призначення страхової виплати.
При цьому право на одноразову допомогу сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві настає з дати визнання комісією з розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком таким, що пов`язаний з виробництвом.

Як вбачається з акта від 01.02.2024 розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) 24.10.2023 о 13 год 05 хв, встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок поєднаної тупої травми тіла, отриманої потерпілим під час виконання ним трудових обов`язків, перебуваючи у стані легкого алкогольного сп`яніння; нещасний випадок, який стався 24.10.2023 у лісовому масиві Володимир-Волинського військового лісництва, квартал № НОМЕР_3 , виділ № НОМЕР_4 , ділянка № НОМЕР_5 , розташованому неподалік с.Ворчин Володимирського району Волинської області, з вальником лісу VI розряду ОСОБА_2 , визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом на підставі підпункту 23 пункту 52 Порядку (а.с.16-23).
Таким чином, на момент виникнення права на виплату одноразової допомоги сім`ї та особам, які мають на це право (дата затвердження акту, яким встановлено, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, а саме: 01.02.2024), діяв ще Порядок №11, оскільки він втратив чинність з моменту набрання законної сили «Порядком призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 №4-1 та набув чинності з 21.03.2024 (далі - Порядок №4-1).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2. Порядку №11 дія цього Порядку поширюється на потерпілих від нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання (далі - потерпілі) та осіб, які мають право на страхові виплати в разі втрати годувальника.
У разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі - управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті особам, які мають на це право, виплачуючи, зокрема одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.
Згідно з пунктом 5.1 Порядку для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються: заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою; копії паспорта; копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого); довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).
Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.
Так, згідно з наданих документів, а саме: акта розслідування від 30.01.2024, затвердженого 01.02.2024, ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-23).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади за №20224/003644312 від 12.04.2024 позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14).
Колегія суддів погоджується із зазначенням судом першої інстанції про те, що місце реєстрації позивачки та померлого її чоловіка ОСОБА_2 дійсно не співпадає, проте, як вірно звернув увагу суд, місце реєстрації проживання не є єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.
Оцінюючи доводи відповідача щодо підстав відмови у призначенні страхової виплати «одноразова допомога сім`ї», необхідно зазначити, що ані Закон №1105-XIV, ані Порядок №11 поняття родини/сім`ї не визначають.
Для такого правового регулювання з урахуванням предмета спору Сімейний кодекс України (СК) є спеціальним законом, який має враховуватись при визначенні поняття сім`ї та її членів при вирішенні питань про наявність права на отримання допомоги, передбаченої Законом №1105-XIV.
Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 1999 №5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.
При цьому Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2024 у справі №420/17371/22 сформулював висновок, відповідно до якого враховуючи передбачену Основним Законом можливість вільного вибору особою свого місця проживання, а також те, що положення Цивільного кодексу України та Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачають можливість проживання у двох і більше місцях і при цьому не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації; зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті. Тому, встановлена Порядком №11, обов`язковість збігу зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого є додатковою обмежуючою умовою, що значно звужує обсяг встановлених законом прав сімей застрахованих осіб, що загинули на виробництві. Верховний Суд також зауважував, що Закон №1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому. Враховуючи встановлену під час розгляду справи невідповідність положень пункту 5.1 розділу V Порядку №11, що визначають підстави набуття права на одноразову допомогу сім`єю загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві, положенням Закону №1105-XIV, Верховний Суд дійшов висновку, що правильним є застосування правового акта, який має вищу юридичну силу.
Таким чином, за змістом висновків Верховного Суду, сформульованих у наведеній справі, неоднакове зареєстроване місце проживання членів сім`ї не впливає на отримання одноразової допомоги сім`ї потерпілого. Тому визначальним є факт проживання однією сім`єю.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що посилання відповідача як на підставу відмови у призначенні одноразової грошової допомоги на сім`ю на те, що факт реєстрації місця проживання померлого ОСОБА_2 та дружини ОСОБА_1 , їхніх дітей за однією адресою не підтверджується, є безпідставним.
Апеляційний суд вважає слушним покликання апелянта на те, що реєстрації позивачки фізичною особою – підприємцем не було підставою для відмови у призначенні одноразової допомоги на сім`ю.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач дійсно з 28.07.2016 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується відповіддю №866982 від 25.10.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.46-47).
Разом з тим, норми Порядку №11 передбачали наявність права на страхові виплати лише у непрацюючих осіб. Такі ж правила закріплені у чинному на момент розгляду справи Порядку №4-1 (пункт 2 розділу ІХ) та передбачені у частині першій статті 35 Закону №1105-XIV.
Відповідно до підпункту 5.2.7 пункту 5.2 розділу V Порядку №11 право на одержання страхових виплат мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює (не перебуває в трудових відносинах або не є фізичною особою-підприємцем) та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.
Однак, пенсійний орган при вирішенні питання щодо призначення одноразової допомоги на сім`ю не надав зазначеному оцінки, що є підставою для скасування постанови про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг від 30.04.2024 №03001/1491918390/1 та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області необхідно стягнути судовий збір в сумі 3028 грн.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .
Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №140/8139/24 та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг від 30.04.2024 №03001/1491918390/1.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 квітня 2024 року з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ЄДРПОУ: 13358826) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) сплачений судовий збір в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар