Іванівський районний суд Одеської області    

Іванівський районний суд Одеської області

Справа № 499/247/26 
Провадження № 2/499/340/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

12 червня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засіданні Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів
ВСТАНОВИВ:
02.03.2026 року представник позивача звернувся до суду до ОСОБА_1 з позовом про позбавлення батьківських прав, згідно якого просив суд позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнути з відповідача аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частки доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В обґрунтування позову, представник позивача посилався на ту обставину, що ОСОБА_1 є матір`ю дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відомості про батька дітей записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері. 
Дана сім`я перебуває під соціальним супроводом, діти від матері вилучені.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, 29.01.2026 року рішенням виконавчого комітету Знам`янської сільської ради був затверджений висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дітей.
У зв`язку з систематичним ухиленням матері від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дітей, представник позивача просив позов задовольнити.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, на адресу суду повернувся конверт, в якому відповідачу направлялася судова повістка, з відмітками, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Водночас у своїй постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 352/54/19, провадження № 61-9596св21 ВС зазначив, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відсутній», з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Тому, зважаючи на ту обставину, що відповідачу судова кореспонденція була направлена за адресою місця реєстрації, встановленій судом, то відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань не надала, відзиву не надіслала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність за наявними матеріалами.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягав.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши позиції сторін та покази свідків, з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом було досліджено всі наявні в матеріалах письмові докази та надано їм відповідну правову оцінку.
Так, відповідно до копії свідоцтв про народження, ОСОБА_1 , тобто відповідач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно копій витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька даних дітей записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері.
Згідно копії акту обстеження житлово-побутових умов від 18.07.2025 року, за адресою АДРЕСА_1 де проживає ОСОБА_1 , тобто відповідач, в квартирі прибрано, на момент відвідування матері вдома не було, з дітьми знаходилася бабуся, яка доглядала за дітьми.
Згідно копії акту обстеження житлово-побутових умов від 05.08.2025 року, за адресою АДРЕСА_1 де проживає ОСОБА_1 , тобто відповідач, в квартирі прибрано, на момент відвідування матері вдома не було, з дітьми знаходилася бабуся, яка повідомила, що ОСОБА_1 вже кілька днів вдома немає.
Згідно копії акту обстеження житлово-побутових умов від 25.12.2025 року, за адресою АДРЕСА_1 де проживає ОСОБА_1 , тобто відповідач, в квартирі санітарно-гігієнічні умови незадовільні, в квартирі не прибрано, на момент відвідування матері вдома не було, з дітьми знаходилася бабуся, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, у дітей є необхідні речі, окрема кімната, однак житло потребує прибирання.
Згідно характеристики з Знам`янського ліцею, де у 6 класі навчається ОСОБА_2 , зазначено, що дитина часто пропускає уроки без поважних причин, мама не приділяє належної уваги вихованню доньки, шкільним життям не цікавиться, на дзвінки не відповідає.
Згідно актів оцінки рівня безпеки дітей, а саме на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , під час їх вилучення, встановлено, що діти перебували за місцем мешкання разом з бабусею, яка перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. При цьому в квартирі було брудно, помешкання потребує ремонту.
Відповідно до довідки з КНП «Іванівський медичний центр» Іванівської селищної ради Одеської області, 25.12.2025 року службою у справах дітей Знам`янської сільської ради в приймально-діагностичне відділення були доставлені діти, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Діти були оглянуті лікарем, під час огляду діти були брудні, неохайні, голодні. У ОСОБА_2 з роту відчувався незначний запах алкоголю.
Згідно копії постанови від 28.08.2025 року ОСОБА_1 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 18.06.2025 року близько 01:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ухилилась від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СКУ, внаслідок чого її діти: ОСОБА_5 (2009 р.н.), ОСОБА_2 (2012 р.н.) були без догляду матері, перебували у нічний час поза межами свого місця проживання та 05.08.2025 року близько 12:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ухилилась від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СКУ, внаслідок чого її діти: ОСОБА_5 (2009 р.н.), ОСОБА_2 (2012 р.н.) та ОСОБА_3 (2024 р.н.) були без догляду матері, ночували у сусідів.
Відповідно до рішення №281 від 25.12.2025 року виконкому Знам`янської сільської ради, вирішено вилучити неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як таких що опинилися у складних життєвих обставинах з подальшим влаштуванням у сім`ю дядька ОСОБА_6 .
Відповідно до характеристики виданої КЗ «Ананьївський спеціалізований ліцей спортивного профілю Одеської обласної ради», де з травня 2025 року навчається ОСОБА_2 , ОСОБА_7 дуже комунікабельна, легко знаходить спільну мову з оточуючими, проте через дефіцит батьківської уваги вона часто шукає визнання у групі однолітків, що за відсутністю контролю може призвести до потрапляння під негативний вплив. Головним чинником, що негативно впливає на розвиток дитини, є повна самоусуненність матері від виховання. Матір не цікавиться життям доньки, не контролює її навчання, дозвілля та стан здоров`я. Дитина фактично залишена на самовиховання.
Згідно характеристики на ОСОБА_1 , остання виховує трьох дітей, інформація про місце роботи наразі відсутня, , постійно залишала своїх дітей на свою матір, мати не цікавиться життям дітей, не контролює навчання, дозвілля та стан здоров`я.
Також, судом було досліджено письмові покази свідка ОСОБА_8 , яка працює фахівцем з соціальної роботи та здійснювала соціальний супровід за сім`єю ОСОБА_1 , яка показала, що з моменту вилучення дітей ОСОБА_1 не з`являлася для їх повернення, лише в телефонному режимі висловлювалася нецензурною лайкою та погрожувала їй, працівникам служби. 
У зв`язку з вищевказаним, рішенням виконавчого комітету Знам`янської сільської ради від 29.01.2026 року було затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її дітей, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки такі дії відповідають інтересам дітей.

Застосовуючи норми матеріального права, суд виходив з такого.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі статтями141,150,153,155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.
Оцінюючи характер спірних правовідносин, суд бере до уваги встановлені обставини справи, поведінку матері та її небажання виправити ситуацію що склалася.
У судовому засіданні було встановлено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не займається їх вихованням, не піклується, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком малолітніх дітей. 
До вказаного висновку суд прийшов на підставі досліджених письмових доказів.
Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України),спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
Аналізуючи докази у справі, суд прийшов до висновку, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дітей, брати участі у їх вихованні, не вчиняла жодних дій аби налагодити відносини із дітьми та повернути їх у сім`ю протягом всього часу розгляду справи.
Таким чином позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
Окрім цього, суд роз`яснює, що у відповідності до ст.166 СК України правовими наслідками позбавлення батьківських прав є:
1) втрати особистих немайнових прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання;
2) особа перестає бути законним представником дитини;
3) особа втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;
4) особа не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;
5) особа не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);
6) особа втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На підставі чого, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь опікуна або дитячого закладу де будуть перебувати діти аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дітьми повнолітня.

Застосовуючи норми процесуального права, суд виходив з такого.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
На підставі п.1 ч.1ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.
З п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.
Враховуючи дане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму понесених судових витрат в частині судового збору в розмірі 1331,20 грн. за вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та 2662,40 грн. за вимоги про позбавлення батьківських прав на користь позивача, які були сплачені ним при звернення до суду з даним позовом.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області, як органу опіки та піклування (вул. Лікарняна 9а, с. Знам`янка, Березівського району Одеської області, код ЄДРПОУ 04378474) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ч.1 ст.169 СК України мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь опікуна або дитячого закладу аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.03.2026 року та до досягнення наймолодшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп.)
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області судовий збір у розмірі 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.)
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Таким чином оскільки судове засідання було призначено на 08.06.2026 року, а повний текст рішення складено 12.06.2026 року, то датою складання повного тексту судового рішення є 12.06.2026 року.

  Суддя	Ігор ПОГОРЄЛОВ