ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	 	Справа № 907/963/25	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Головуючого судді Іванчук С.В., суддів Міліціанов Р.В., Ржепецький В.О., за участі секретаря судового засідання Федак В. розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс" б/н від 05.03.2026, (вх. №01-05/641/26 від 05.03.2026)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2026, суддя Худенко А.А., повний текст рішення складено 19.02.2026,
у справі №907/963/25
за позовом: Фізичної особи-підприємця Реги Євгена Івановича, с. Ільниця Іршавського району Закарпатської області
за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Regabus s. r. o., Прага, Чеська Республіка,
до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс", м. Ужгород Закарпатської області
про стягнення 157 632,99 грн, з яких 128 324,50 грн сума основного боргу, 24 170,55 грн сума інфляційних втрат та сума 5137,94 грн трьох процентів річних,
За участю представників сторін:
від позивача: Чернобук Яків Леонідович
від відповідача: Лагойда Володимир Михайлович
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви та оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
27.08.2025 до Господарського суду Закарпатської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Реги Євгена Івановича до відповідача Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Regabus s. r. o., про стягнення 157 632,99 грн, з яких 128 324,50 грн - основний борг, 24 170,55 грн - інфляційні втрати та 5137,94 грн - три проценти річних.
Позов обґрунтовано тим, що між відповідачем та компанією Regabus s.r.o. виникли зобов`язальні правовідносини на підставі договору про надання послуг автостанцією перевізникові, за умовами якого відповідач зобов`язався здійснювати продаж квитків та перераховувати перевізникові грошові кошти, отримані від їх реалізації, за мінусом винагороди в розмірі 15 відсотків.
Факт реалізації відповідачем квитків у січні та лютому 2024 року, а також розмір отриманої виручки підтверджуються актами звірки взаємних розрахунків, складеними та підписаними Regabus s.r.o. та відповідачем. Відповідач своїх договірних обов`язків не виконав: у встановлені договором строки грошові кошти перевізникові не перерахував, актів про надані послуги не склав та не надіслав, що свідчить про допущене ним прострочення виконання грошового зобов`язання.
21.03.2024 первісний кредитор - Regabus s.r.o. - відступив позивачеві право вимоги до відповідача у частині сплати заборгованості за продані квитки, а також усіх похідних вимог майнового характеру, що випливають з основного зобов`язання. 
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс" на користь Фізичної особи-підприємця Реги Євгена Івановича суму 156 725,42 грн, з яких сума 128 324,50 грн заборгованості за продані квитки, 23 262,98 грн інфляційних втрат та 5137,94 грн сума трьох процентів річних, а також суму 3028 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Приватне акціонерне товариство "Закарпатавтотранс" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2026 року по справі №907/963/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю. 
На думку скаржника, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема ст. 164, 238 ГПК України.
Також скаржник зазначив, що для правильного вирішення спору необхідно дослідити всі додатки про відступлення права вимоги від 21.03.2024.
Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми ст. 601, 603 ЦК України.
ПАТ "Закарпатавтотранс" вважає, що в даному спорі слід було зарахувати зустрічні однорідні вимоги та судом першої інстанції не враховано юридичний принцип «Nemo plus juris ad alium transferre potest quam ipse habet». Оскільки валютою платежу за договором зазначено виключно євро, то нарахування інфляційної ставки української національної грошової одиниці (12% у 2024 році, 8% у 2025 році) не могло і не повинно було б мати місця, адже інфляції євро складала 2,4% у 2024 році та 2,1 у 2025 році.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2026 справу №907/9633/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Іванчук С.В. - головуючий суддя, члени колегії судді - Міліціанов Р.В., Ржепецький В.О.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс" б/н від 05.03.2026, (вх. №01-05/641/26 від 05.03.2026), на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2026 у справі №907/963/25.
23.03.2026 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Фізичної особи-підприємця Рега Є.І., в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 призначено розгляд справи на 20.04.2026.
30.03.2026 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Regabus s. r. o., в якому товариство зазначило, що зміна кредитора жодним чином не порушує права відповідача та підтвердило чинність договору з позивачем по справі. Крім того Regabus s. r. o. зазначило, що сторони вправі покрити окремі умови договору таємницею, що було зроблено при укладенні договору. Наявність заборгованості відповідача підтверджена актами звірки взаєморозрахунків, які підписані та скріплені печаткою відповідача. Проти зустрічних вимог Regabus s. r. o. заперечило, оскільки жодних документів про облік пасажирів, що проведено односторонньо ПАТ "Закарпатавтотранс" третьою особою не підписано.
В судовому засіданні 20.04.26р. задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та розгляд справи відкладено до 07.05.26р. 
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційних скарг, а представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2026 р. - без змін.
Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 07.05.26р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
11.02.2022 між Приватним акціонерним товариством "Закарпатавтотранс" (власник, відповідач у справі)) та Regabus s.r.o. (перевізник, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача), як перевізником, було укладено Договір №03 про надання послуг автостанцією перевізникові (далі - Договір). (Том 1, а.с. 12-14).
Відповідно до п. 1.1. Договору, Власник за завданням Перевізника надає йому на території своїх автостанцій (автовокзалів) комплекс обов`язкових та передбачених законодавством послуг, пов`язаних з організацією і здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом перевізника, продажом проїзних квитків та квитанцій на перевезення багажу, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" і Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (затверджених постановою КМ України №176 від 18.02.1997, далі - Правила).
Пунктом 1.2. Договору визначено, що власник надає перевізникові послуги з обслуговування перевезень пасажирів автобусами за маршрутом (маршрутами), перелік яких наведено у Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно підпунктів 2.1.1., 2.1.4., 2.1.6. п. 2.1. Договору, обов`язками власника, зокрема, є: - надання послуг, визначених предметом цього Договору; - здійснення продажу квитків на проїзд та перевезення багажу; - перерахування коштів від продажу квитків на проїзд в автобусі та за перевезення багажу перевізникові згідно з актом про надані послуги, один раз на місяць, за вирахуванням коштів за обов`язкові послуги власника; - проведення не рідше одного разу на місяць з перевізником звірки взаємних розрахунків.
Відповідно до п. 2.4 Договору перевізник має право: - користуватися послугами, які надаються власником згідно з предметом цього Договору (п. 2.4.1. Договору); - своєчасно у повному обсязі отримувати грошові кошти, що належать перевізникові згідно з цим Договором (п. 2.4.2. Договору); - здійснювати попередній продаж квитків самостійно чи за допомогою агента, а також через водіїв перевізника після закриття квитково-касової відомості (п. 2.4.3. Договору).
Згідно із п. 3.1. Договору, грошові кошти в розмірі 85% від суми вартості за тарифом реалізованих квитків (тобто чистої суми вартості за тарифом на перевезення пасажирів та багажу, без урахування додаткових зборів), зменшені на суму витрат Власника, пов`язаних з купівлею валюти, підлягають перерахуванню на розрахунковий рахунок перевізника. Грошові кошти в розмірі 15% від суми вартості реалізованих квитків залишаються в розпорядженні власника у якості винагороди за надані перевізникові послуги за даним договором.
Валютою договору є національна валюта України (українська гривня), валютою платежу - Євро. Обсяг реалізованих власником за завданням перевізника квитків зазначається в Акті про надані послуги.
Згідно із п. 3.2. Договору, власник перераховує перевізникові кошти від реалізації квитків на проїзд та перевезення багажу шляхом безготівкового переказу на рахунок перевізника. Переказ коштів здійснюється власником згідно з актом про надані послуги, один раз на місяць. Всі комісійні витрати за банківський переказ коштів за даним договором несе перевізник. 
Грошові кошти, які підлягають перерахуванню перевізникові, купуються власником на міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) по комерційному курсу купівлі валюти платіжного банку власника. У разі виникнення залишку невикористаної гривні за раніше підписаними актами про надані послуги, власник зобов`язується використати цей залишок при здійсненні наступної купівлі валюти на міжбанківському валютному ринку України (МВРУ).
Положеннями п. 6.1. Договору визначено, що усі спірні питання, що виникають між сторонами цього Договору і щодо яких не було досягнуто згоди, розв`язуються відповідно до чинного законодавства України. 
Пунктом 7.1 Договору визначено, що за згодою сторін до цього договору можуть бути включені інші умови.
Відповідно до п. 7.2. Договору, жодна із сторін цього Договору не має права змінювати умови цього Договору, а також передавати свої обов`язки за цим Договором третій стороні без письмової згоди другої сторони.
Цей Договір набирає чинності з дня підписання і діє до дати, якою встановлено останній день строку дії дозволу перевізника із організатором перевезень. У разі відкликання або анулювання дозволу організатора перевезень цей Договір діє до дати, якою встановлено останній день строку дії такого дозволу (п. 9.1. Договору).
В Додатку №1 до Договору, визначено перелік маршрутів, а саме: назва маршруту "Рахів - Ліберець", тип маршруту - міжнародний, що виконується з періодичністю згідно з розкладом руху. Між тим, строком дії дозволу зазначено: 23.09.2020 - 22.09.2023. (Том 1, а.с. 14).
В подальшому сторонами складено та підписано ряд Додаткових угод до Договору про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022, а саме: №1 від 11.02.2022; №2 від 11.02.2022; та №3 від 05.12.2023.
Додатковою угодою №1 від 11.02.2022 (далі - Додаткова угода №1), в п. 1. сторони (Приватне акціонерне товариство "Закарпатавтотранс" та Regabus s.r.o.) домовились встановити наступний порядок фіксації пасажирів із квитками, що реалізовані перевізником самостійно або агентом перевізника: кількість таких пасажирів за звітний період встановлюється на підставі актів, які складаються персоналом автостанції власника. Форма актів повинна відповідати узгодженому сторонами цієї угоди зразку (Додаток №1 до цієї угоди). Одночасно із заповненням актів працівники власника роблять відмітку у квитково-облікових документах водіїв перевізника. Акт підписується водієм перевізника та працівником власника. Акти (їх зведені реєстри) надсилаються перевізнику або надаються його представникам при проведенні звірки розрахунків за звітний період.
Сторони домовились, що у разі продажу квитків перевізником самостійно або агентом перевізника перевізник зобов`язаний перерахувати власнику суму у розмірі 12% від вартості проїзду за тарифом за кожного пасажира, зафіксованого у спосіб, визначений цією угодою (п. 2 Додаткової угоди №1).
Додатковою угодою №2 від 11.02.2022 (далі - Додаткова угода №2 сторони узгодили, що власник надаватиме за завданням перевізника послуги з надання місця для стоянки автобусів перевізника на території автостанцій власника по відповідному маршруту перевізника згідно отриманого дозволу організатора перевезень та затвердженого розкладу руху у прямому напрямку виїзду з України (далі за текстом Договору міжрейсовий відстій). (п. 1. Додаткової угоди №2)
Відповідно до п. 2. Додаткової угоди №2, вартість міжрейсового відстою складає (за кожний автобус, що слідує у прямому напрямку виїзду з України, але не більше двох годин міжрейсового відстою): 150 грн., в т.ч. ПДВ по станціях "Хуст", "Мукачево" та "Ужгород-1"; 120 грн., в т.ч. ПДВ по станціях "Рахів", "Великий Бичків", "Тячів", "Іршава". 
За результатами 2022 і наступних років вищевказані тарифи підлягають щорічній індексації відповідно до середнього річного значення офіційно оприлюдненого рівня інфляції за минулий календарний рік. 
Крім цього, п. 3. Додаткової угоди передбачено, що загальний обсяг наданих послуг з міжрейсового відстою та їх загальну вартість сторони вказують у щомісячному акті про надані послуги, який складається Власником та надсилається Перевізнику протягом п`яти днів по завершенню звітного місяця.
Розрахунки між сторонами, як передбачено п. 4 Додаткової угоди №2, за спожиті послуги здійснюються протягом 5 днів, наступних за датою складання акту про надані послуги. Сторони узгодили, що власник вправі утримувати вартість послуг з міжрейсового відстою автобусів з виручки від реалізації квитків на рейси перевізника на підставі підписаного перевізником акту про надані послуги з міжрейсового відстою. У випадку відсутності достатнього обсягу виручки у звітному періоді перевізник сплачує неутриману частину вартості послуг власника на підставі рахунку шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок власника у банку або, якщо на це є згода сторін, неутримана частина вартості послуг буде оплачена за рахунок виручки майбутніх звітних періодів. Платіж проводиться у євро, за офіційним курсом НБУ на дату складання сторонами відповідного акту про надані послуги.
Акти про надані послуги, акти звірки взаємних розрахунків, реєстри, що передбачені Договором про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022 та додатковими угодами до нього, готуються власником на папері та надсилаються підписаними у двох примірниках кожен перевізникові протягом п`яти днів, які будуть наступними за звітним місяцем. Перевізник підпише ці акти та поверне їх примірник власникові (або надасть свої письмові зауваження до них) впродовж п`яти днів після їх отримання. Кошти, які за договором належать перевізникові, перераховуються власником до 15 числа місяця, наступного за звітним. (п. 5 Додаткової угоди №2)
05.12.2023 між Приватним акціонерним товариством "Закарпатавтотранс" та Regabus s.r.o. укладено Додаткову угоду №3, якою узгоджено доповнити додаток №1 (перелік маршрутів) до договору про надання послуг автостанцією перевізникові від 11.02.2022 №03 таблицею, відповідно до якої: назва маршруту "Рахів - Ліберець", тип маршруту - міжнародний, що виконується з періодичністю згідно з розкладом руху. Строком дії дозволу зазначено: 21.11.2023 - 22.12.2028. 
На виконання умов Договору про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022р. Regabus s. r. o. складено та підписано акти про надані послуги №1 від 14.03.24р за січень 2024р на суму 71156,47грн та №2 від 14.03.24р. за лютий 2024р на суму 56 715грн. 
Дані акти Regabus s. r. o. надіслані ПАТ "Закарпатавтотранс", зокрема листом №АС17 від 14.03.24р., та отримані останнім, що підтверджується листом ПАТ "Закарпатавтотранс» №165/07-10 від 24.04.24р.
Акти про надані послуги №1 від 14.03.24р за січень 2024р та №2 від 14.03.24р. за лютий 2024р не підписані зі сторони ПАТ "Закарпатавтотранс", при цьому у відповідності до умов Договору та Додаткових угод до нього, власником (відповідачем) сформовано та підписано Акти звірки взаємних розрахунків за січень 2024 та лютий 2024, відповідно яких відповідач визнає, що продаж квитків (касовий звіт АС) на суму 85 810 грн в січні та в лютому на суму 66 960 грн. З Акту звірки взаємних розрахунків за період січень 2024, також вбачається сторно (помилково) переданих 23.01.2024 грошових коштів в розмірі 1800 грн. Відтак відповідачем здійснено продаж квитків за період січень 2024 на суму 84 010 грн.
Оскільки, п. 3.1. Договору передбачено, що грошові кошти в розмірі 15% від суми вартості реалізованих квитків залишаються в розпорядженні власника у якості винагороди за надані перевізникові послуги за даним договором, у відповідача за означеними Актами перед Regabus s.r.o. виникало зобов`язання по сплаті на користь останнього грошових коштів у розмірі 71 408,5 грн за січень 2024 та 59 916 грн за лютий 2024.
Зазначені кошти, як вказує позивач та не спростовує відповідач, останнім сплачені не були, відтак у Regabus s.r.o. виникло право на їх повернення.
Листом №6 від 19.02.2024 Regabus s.r.o. звертався до ПАТ "Закарпатавтотранс" та повідомив про те, що з 00:00 години 19.02.2024 вступили в силу нові тарифи на проїзд та перевезення багажу на маршруті Regabus s.r.o. "Рахів - Ліберець", та про те, що усі раніше надані тарифи на послуги перевезення втратили силу. Крім цього, вільних для продажу квитків і багажних квитанцій на усі рейси на маршруті Regabus s.r.o. "Рахів-Ліберець" до 22.12.2028 немає-вони вже придбані іншим агентом за новими тарифами. 
У вказаному Листі №6, Regabus s.r.o. також нагадував ПАТ "Закарпатавтотранс" про необхідність надання виготовлених на папері та підписаних актів про надані послуги, звірки взаємних розрахунків, реєстрів до п`ятого числа щомісячно за місяць попередній. Regabus s.r.o. зауважував, що в порушення пунктів 4 та 5 додаткової угоди від 11.02.2022 до Договору №03, 15.02.2024 сплив останній день для того, щоб були проведені розрахунки за січень 2024 року, однак актів не отримано. З врахуванням цього, адресант просив негайно усунути вказані порушення.
ПАТ "Закарпатавтотранс" в свою чергу 01.03.2024 скерувало на електронну пошту Regabus s.r.o. рахунок на оплату №149 від 01.02.2024. 
Відповідно до вказаного рахунку, плата за послуги автостанції 12% згідно п. 3.3., 3.4. Договору №03 від 11.02.2022 за 1353 пасажирів становить 276 768 грн. Зарахування зустрічних грошових вимог по Договору №03 від 11.02.2022 (85% виручки від реалізації квитків) становить 45 447,33 грн з ПДВ. Відтак, до сплати в гривнях визначено 231 320,67 грн, що за курсом НБУ на 01.02.2024 (1 EUR = 40,7067 грн) становить 5682,62 Євро.
Regabus s.r.o. згідно листа №АС11 від 05.03.2024, не погоджується із позицією ПАТ "Закарпатавтотранс". Regabus s.r.o. виходить з того, що ПАТ "Закарпатавтотранс" діє виключно як агент з продажу квитків, який представляє інтереси перевізника перед пасажирами. Водночас відповідальність перед пасажирами за перевезення несе перевізник, а обов`язок автостанції обмежується правильністю оформлення квитків та своєчасним перерахуванням виручки. Таким чином, Regabus s.r.o. наголошує на відсутність у відповідача повноважень впливати на умови договору або встановлювати власні правила взаємодії.
Сторона Regabus s.r.o. в Листі №АС11 також зазначає, що її попередній Лист №6 від 19.02.2024 є чинним та обов`язковим для виконання, незалежно від незгоди з його змістом іншої сторони. Факт незгоди, на думку відправника, не породжує жодних правових наслідків і не змінює встановлений порядок взаєморозрахунків та тарифоутворення. Крім цього, у вказаному Листі №АС11, Regabus s.r.o. зауважує, що законодавчої або договірної заборони на продаж квитків як таких не існує, однак ПАТ "Закарпатавтотранс" не наділений правом укладати субагентські договори без попередньої згоди перевізника. Regabus s.r.o. у Листі №АС11 зазначає, що агентська винагорода у розмірі 12% підлягає обчисленню виключно з чинних тарифів перевізника. Будь-які інші підходи до визначення бази нарахування винагороди вважаються такими, що не відповідають умовам договору.
Між тим, серед іншого, Regabus s.r.o. у Листі №АС11 клопотало на необхідності надання відповідачем документів, а саме: актів про надані послуги за січень-лютий 2024 року; актів звірки взаємних розрахунків; актів щодо кількості пасажирів, які здійснили посадку без квитків, придбаних на автостанції, для належної звірки їх з квитково-касовими листами.
12 березня 2024 року ПАТ "Закарпатавтотранс" скерувало на електронну пошту Regabus s.r.o. електронний лист, з Рахунком №1 "оновлений". 
В подальшому, 14.03.2024 Regabus s.r.o. надіслало до ПАТ "Закарпатавтотранс" вимогу №АС17 від 14.03.2024 згідно якої адресант наголошує на порушенні автостанцією фінансової частини Договору про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022, а саме: пункт 2.1.8 Договору, пункт перший Додаткової угоди №1 від 11.02.2022 та п`ятий додаткової угоди №2 від 11.02.2022, оскільки не надано передбачених договором первинних документів, що визначають зобов`язання за січень та лютий 2024 року, а також пункт п`ятий Додаткової угоди №2 від 11.02.2022, оскільки не перераховано грошових коштів за січень 2024 року до 15.02.2024 та за лютий 2024 року до 15.03.2024. Також вказується на те, що за ці два місяці акти про надані послуги відсутні.
Regabus s.r.o. у Вимозі №АС17 наполягає також на тому, що внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають застосуванню наслідки, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, а саме: обов`язок сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та обов`язок сплатити три проценти річних від простроченої суми.
Крім цього, аналогічну за змістом Вимогу Regabus s.r.o. адресував до ПАТ "Закарпатавтотранс" 19.03.2024 №АС18.
Відповідач долучив до заперечення (на відповідь на відзив) складені та підписані ним односторонньо акти про кількість пасажирів, які здійснили посадку в автобус без квитків не придбаних в касах автостанцій (Т.1, а. с.90-119) акт №00000000266 від 29.02.24р за лютий 2024р на суму 166704грн. та акт №00000000167 від 31.01.24р. на суму 276768грн. (Т.1 , а.с. 125-126). В підтвердження їх скерування третій особі відповідач надав фіскальні чеки, без описів вкладення чи супровідних листів, з яких є неможливим встановити фактичне надіслання позивачу, саме вказаних актів наданих послуг. Жодних інших доказів скерування даних актів третій особі до матеріалів справи не долучено. Позивач заперечує надіслання відповідачем та отримання як третьою особою так і позивачем вказаних актів.
Як вбачається із змісту листів Regabus s.r.o №6 від 19.02.2024; АС11 від 05.03.24р.; АС20 від 11.04.24р. скерованих відповідачу, третя особа у даних листах зокрема, на підтвердження наданих послуг просить надати акти наданих послуг. Зокрема у листі АС20 від 11.04.24р. третя особа зазначає, що отримала акт звірки розрахунків та рахунки за послуги автостанцій за січень і лютий 2024р., однак зазначила що заперечує дані вимоги щодо оплати, оскільки не представлено документів- актів про фіксацію пасажирів з квитками перевізника установленої форми, та вказує, що рахунок і акт звірки не узгоджені між собою. Відтак, із даних обставин вбачається, що зокрема станом на 11.04.24р. відповідачем не складено та не надано третій особі, відповідно до умов укладеного договору, документів в підтвердження обсягів наданих послуг та їх вартості.
21.03.2024 Regabus s.r.o. та Фізичною особою-підприємцем Рега Євген Іванович укладено договір про відступлення права вимоги б/н, згідно із умовами якого Regabus s.r.o., як первісний кредитор відступило право вимоги новому кредитору - Фізичній особі-підприємцю Резі Євгену Івановичу (позивачу) (далі - Договір про відступлення права вимоги) (Том 1, а.с. 18).
Із вказаного Договору про відступлення права вимоги в пункті (а.) вбачається, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові за договором про надання послуг автостанцією перевізникові від 11.02.2022 №03 (далі лише основний договір), укладений між первісним кредитором і Приватним акціонерним товариством "Закарпатавтотранс", код 03113934, адреса Україна, 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Перемоги, будинок 102 (далі лише боржник) в обсязі, що передбачений цим договором. Новий кредитор повністю одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язання за основним договором щодо переказу коштів від продажу квитків на проїзд в автобусах та перевезення багажу за вирахуванням винагороди боржника за обов`язкові послуги в такому обсязі:
- 71 408,50 грн, як грошові кошти в розмірі 85% від суми вартості за тарифом реалізованих Боржником від імені первісного кредитора квитків (тобто чистої суми вартості за тарифом на перевезення пасажирів та багажу, без урахування додаткових зборів) у період 01.01.2024-31.01.2024 (підп. 1 п. (а.));
- 56 916,00 грн, як грошові кошти в розмірі 85% від суми вартості за тарифом реалізованих боржником від імені первісного кредитора квитків (тобто чистої суми вартості за тарифом на перевезення пасажирів та багажу, без урахування додаткових зборів) у період 01.02.2024-29.02.2024; (підп. 2 п. (а.));
Також, пунктом (b.) Договору про відступлення права вимоги встановлено, що новий кредитор повністю одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань забезпечувального характеру, такі як пеня, штрафи, проценти за користування, інфляційні, тощо, які випливають і пов`язані з правом вимоги, яке відступається новому кредиторові. У п. d договору зазначено про передачу документів, які засвідчують права, що передаються.
Сума відступлених прав становить 128 324,50 грн без урахування зобов`язань боржника забезпечувального характеру, що випливають і пов`язані з правом вимоги, яке відступається новому кредиторові (пункт (с). Договору про відступлення права вимоги).
Відповідно до додатку до договору про відступлення права вимоги, укладеного 21.02.24р., доданого на вимогу ухвали суду від 20.04.26р. за клопотанням ПАТ «Закарпатавтотранс» про витребування доказів, вартість відступленого права вимоги за договором про відступлення права вимоги, укладеного 21.03.24р. у м. Прага, Чехія між Regabus s.r.o складає 128324,50грн., яка підлягає оплаті новим кредитором на користь первісного кредитора упродовж 30 календарних днів, відлік яких розпочинається із дня, що буде наступним від дати зарахування на банківський рахунок нового кредитора оплаченого боржником боргу, який відступлено за договором про відступлення права вимоги, укладеного 21.03.2024р.
Із матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор - Regabus s.r.o. 21.03.2024 скерував Лист-повідомлення №АС19 про зміну кредитора, яким повідомив про відступлення 21.03.2024 права вимоги за Договором про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022 у частині, що стосується зобов`язання щодо переказу коштів від продажу квитків на проїзд в автобусах та перевезення багажу за вирахуванням винагороди власника за обов`язкові послуги на користь Regabus s.r.o. в обсязі: 71 408,50 грн, як грошові кошти в розмірі 85% від суми вартості за тарифом реалізованих квитків (тобто чистої суми вартості за тарифом на перевезення пасажирів та багажу, без урахування додаткових зборів) у період 01.01.2024-31.01.2024 та 56 916,00 грн, як грошові кошти в розмірі 85% від суми вартості за тарифом реалізованих квитків (тобто чистої суми вартості за тарифом на перевезення пасажирів та багажу, без урахування додаткових зборів) у період 01.02.2024-29.02.2024, а також зобов`язань забезпечувального характеру, такі як пеня, штрафи, проценти за користування, інфляційні, тощо, які випливають і пов`язані з правом вимоги (Том 1, а.с. 19).
Також, в означеному повідомленні Regabus s.r.o. повідомило відповідача про те, що відступлення права вимоги відбулося на підставі Договору між Regabus s.r.o. та Фізичною особою-підприємцем Рега Євгеном Івановичем від 21.03.2024. 
Зазначається також про те, що копію Договору про відступлення права вимоги Regabus s.r.o. надає ПАТ "Закарпатавтотранс", як доказ переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Між тим, також зауважується, що у решті за Договором про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022, ПАТ "Закарпатавтотранс" зобов`язані перед Regabus s.r.o.
Із матеріалів справи вбачається, що ФОП Рега Є.І. скеровував Вимогу №01 від 04.04.2024 в якій просив невідкладно переказати кошти в сумі 128 324,50 грн., які були відступлені за Договором про відступлення права вимоги б/н від 04.04.2024. 
ПАТ «Закрпатавтотранс» у листі №161/07-10 від 19.04.24р. вказав зокрема про отримання листа №1 №01 від 04.04.24р. із вимогою оплати заборгованості в розмірі 128324,50грн. (Том 1,а.с. 20,21).
11.04.2024 Regabus s.r.o. направляло ПАТ "Закарпатавтотранс" Лист №АС20 від 11.04.2024, за змістом якого підтвердило отримання від останнього примірники вхідних паперових актів звірки взаємних розрахунків та рахунків за послуги автостанції за січень і лютий 2024 року. Крім цього, в означеному Листі №АС20 наголошується на тому, що ПАТ "Закарпатавтотранс" повинно підписати та повернути також акти про надання автостанційних послуг за січень і лютий 2024 року, які надсилались листом від 17.03.2024 №AC17. Адресантом зауважується, що акт звірки є похідним від акта про надання послуг, тому останні підписуються в першу чергу, а на їх підставі робиться звірка.
В Листі №АС20 Regabus s.r.o. чітко зазначає, що зобов`язання щодо сплати 12% ним не визнаються, оскільки: сторони домовлялися про інший механізм розрахунків (завдаток); нарахування 12% можливе виключно за наявності первинних документів - актів про фіксацію пасажирів із квитками перевізника встановленої форми та з підписами водіїв. Однак, такі документи ПАТ "Закарпатавтотранс" не надано. Відтак, за відсутності належного документального підтвердження, відповідні рахунки на думку Regabus s.r.o. є необґрунтованими.
Водночас, Regabus s.r.o. у Листі №АС20 додатково зазначає, що після відступлення права вимоги заборгованості за відповідний період будь-які зустрічні зарахування за рахунок виручки цього періоду є неможливими, у тому числі щодо банківських комісій або валютних витрат.
У відповідь на означену Вимогу, ПАТ "Закарпатавтотранс" скерувало Лист №161/07-10 від 19.04.2024, в якому повідомлено про відхилення такої вимоги (Том 1, а.с. 54).
Обґрунтовуючи вказану відмову, відповідач зазначив, що згідно п. 7.2. договору про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022 жодна із сторін цього договору не має права передавати свої обов`язки за цим договором третій стороні без письмової згоди другої сторони. 
Як вказує відповідач у Листі, згідно з усталеною судовою практикою застосування ч. 1 ст. 516 ЦК України подібне формулювання у договорі означає необхідність для кредитора, як виняток із загального правила, отримувати згоду боржника для укладення договору відступлення вимоги. Між тим, відповідач відмічає, що такої письмової згоди ПАТ "Закарпатавтотранс" ніколи не надавало, відтак, вказане відступлення вимоги є незаконним.
Крім цього, ПАТ "Закарпатавтотранс" вбачає додаткові ознаки недійсності даної угоди у тому, що вчинений правочин як ФОП з юридичною особою, де Рега Є.І. є співдиректором (представником) і співвласником, на думку відповідача, суперечить приписам як чеського, так і українського законодавства (зокрема ч. 3 ст. 238 ЦК України та ін.), яке подібну практику укладення угод за наявності конфлікту інтересів забороняє.
Окремо від ознак недійсності укладеної угоди, відповідач у вказаному Листі також звертає увагу на те, що вказана заборгованість відсутня оскільки станом на 21.03.2024 (дату укладення договору відступлення вимоги) товариством відповідача вже було повідомлено Regabus s.r.o. про зарахування зустрічних грошових вимог за Договором №03 від 11.02.2022. Відповідач вказує, що за наслідками вказаного зарахування було погашено заборгованість ПАТ "Закарпатавтотранс" перед Regabus s.r.o. за січень-лютий 2024 року (щодо переказу виручки від реалізації квитків на міжнародні пасажирські перевезення), у повному обсязі.
Крім цього, матеріали справи містять Лист №163/07-10 від 24.04.2024 ПАТ "Закарпатавтотранс" до Regabus s.r.o. в якому серед іншого щодо вимоги про сплату коштів за січень-лютий 2024 року та повідомлення про відступлення права вимоги, відповідач стверджує про невідповідність Договору відступлення вимоги від 21.03.2024 вимогам чинного законодавства і укладеного Договору №03 від 11.02.2022, а також про те, що на думку останнього, товариством Regabus s.r.o. відступлено вже відсутню на момент відступлення заборгованість, позаяк така на цей момент вже була погашена шляхом зарахування зустрічних грошових вимог в силу п. 3.3., 3.4. Договору №03 від 11.02.2022 і про що, за твердженням відповідача, зроблено односторонню заяву у виставлених рахунках за січень та лютий 2024 року, з урахуванням дебетового сальдо за Додатковою угодою від 11.02.2022).
За позицією ПАТ "Закарпатавтотранс" у Листі №163/07-10, акти, які Regabus s.r.o. вимагає як первинні документи (акти фіксації пасажирів з квитками перевізника), фактично пропонуються до підпису водіям перевізника на кожному рейсі, однак останні систематично відмовляються від їх підписання та отримання. Натомість, на думку ПАТ "Закарпатавтотранс" законодавство та договір не покладають на автостанцію обов`язок неодноразово пропонувати ті самі документи, а відмова водіїв від підписання актів є підприємницьким ризиком перевізника. 
З врахуванням цього, ПАТ "Закарпатавтотранс" у Листі №163/07-10 констатує, що станом на 01.04.2024 ПрАТ "Закарпатавтотранс" не має жодної заборгованості перед Regabus s.r.o., водночас Regabus s.r.o. має прострочену заборгованість перед ПАТ "Закарпатавтотранс" за січень-березень 2024 року в розмірі 602 343,94 грн, у тому числі ПДВ, яка підлягає негайному погашенню.
Таким чином, позиція ПАТ "Закарпатавтотранс" у Листі №163/07-10 зводиться до того, що спірні грошові зобов`язання Regabus s.r.o. припинені шляхом одностороннього зарахування, відступлення права вимоги здійснене щодо неіснуючого боргу, а відсутність підписаних первинних документів є наслідком поведінки самого перевізника та не може покладатися на автостанцію. За таких обставин саме Regabus s.r.o., на думку адресанта, є боржником у спірних правовідносинах.
Означені обставини зумовили звернення позивача з відповідною вимогою про стягнення 128 324 грн заборгованості за продані квитки відступлені останньому за Договором про відступлення права вимоги б/н від 21.03.2024.
Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача суму інфляційних втрат в розмірі 24 170,55 грн, а також 5137,94 грн суми трьох процентів річних.
Відповідачем скеровано на адресу позивача та третьої особи 16.09.2025 Лист №334/07-10, за змістом якого повідомляє про отримання позову щодо вимоги сплати коштів у розмірі 128 324,50 грн за договором про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022 на підставі договору відступлення вимоги від 21.03.2024, укладеного між ФОП Рега Є.І. та Regabus s.r.o.
Однак, зауважує, що ним вже відреаговано на дану ситуацію (Лист №01 від 04.04.2024, Відповідь №161/07-10 від 19.04.2024), де зазначали про відхилення таких вимог, як з юридичних підстав (ч. 3 ст. 238 та ч. 1 ст. 516 ЦК України), так і з точки зору фактичних обставин справи (відсутність заборгованості у зв`язку з її зарахуванням).
Між тим, відповідач повторно наголосив в Листі №334/07-10 від 16.09.25р про те, що повідомляв Regabus s.r.o. про проведення зарахування зустрічних грошових вимог в рахунок за січень 2024 (рахунок №49 від 01.02.2024, надіслано 01.03.2024) у сумі 45 447,33 грн, та в рахунок за лютий 2024 (рахунок №1 від 01.03.2024, надіслано 12.03.2024) у сумі 30 953,33 грн. Звертає увагу, що заперечень щодо проведеного взаємозаліку в цій частині з боку Regabus s.r.o. не надходило. Крім цього, стверджує, що про його проведення додатково наголошував у своєму листі №161/07-10 від 19.04.2024.
Крім того, вказує, що за період січень-серпень 2024 року ПАТ "Закарпатавтотранс" було виставлено рахунки за автостанційні послуги, в порядку п. 3.3, 3.4. Договору про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022, на загальну суму 46 101,54 Євро (в еквіваленті у гривнях це становило 2 020 482,46 грн), - про примусове стягнення даної суми на користь останнього наразі між ПАТ "Закарпатавтотранс" та Regabus s.r.o. розглядається справа у суді м. Прага (Чехія).
Крім цього, за наслідками уточнення вимог позивача, з метою врегулювання залишку виставленої заборгованості у розмірі 51 923,84 грн, повідомляє про те, що зарахування і цієї суми в рахунок боргу Regabus s.r.o. перед ПАТ "Закарпатавтотранс" в рівних частках за січень і лютий 2024 року по Договору про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022.
Таким чином, відповідач (повторно) повідомляє як первісного, так і нового кредитора про зарахування всієї суми 128 324,50 грн, яку останні вимагають за договором №03 від 11.02.2022, в рахунок сплати грошових зобов`язань Regabus s.r.o. за цим самим договором перед ПАТ "Закарпатавтотранс". 
В свою чергу Regabus s.r.o. скерувало Лист №АС17 від 22.09.2025. Із вказаного листа Regabus s.r.o. вбачається, що останній категорично заперечує правомірність одностороннього зарахування зустрічних грошових вимог, здійсненого ПАТ "Закарпатавтотранс" у межах виконання договору про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022, та не визнає припинення відповідних грошових зобов`язань. Regabus s.r.o. наголошує, що зарахування підлягає проведенню лише за наявності дійсних, належним чином підтверджених та безспірних вимог. Натомість усі вимоги за січень-лютий 2024 року отримали обґрунтовані заперечення і жодна із заявлених сум не була підтверджена.
Позивач також надав відповідь на Лист №334/07-10 від 16.09.2025. У Листі №8 від 22.09.2025, ФОП Рега Є.І. зазначає, що не визнає правомірності зарахування зустрічних вимог, заявленого ПАТ "Закарпатавтотранс", та заперечує його юридичні наслідки.
Позивач у вказаному Листі №8 виходить з того, що відсутні правові підстави для припинення зобов`язань шляхом зарахування, а отже відповідне волевиявлення іншої сторони не може вважатися таким, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Таким чином, позиція позивача зводиться до заперечення факту припинення грошового зобов`язання у заявлений відповідачем спосіб. Між тим, позивач запропонував ПАТ "Закарпатавтотранс" врегулювати ситуацію шляхом погашення заборгованості в найкоротший термін.
Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статей 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автостанцією є споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під`їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів.
За змістом ч. 1 ст. 28 Закону України "Про автомобільний транспорт" на автостанціях забезпечується: прийом та відправлення автобусів і пасажирів; організація продажу квитків населенню; диспетчерське управління і регулювання руху автобусів; контроль екіпіровки та санітарного стану автобусів, дорожньої документації водіїв та дотримання визначеного режиму роботи підприємств, установ і організацій, розташованих на їх території; організація побутового обслуговування пасажирів і водіїв.
Окремо послуги, що надаються автостанцією обумовлені у ст. 36 Закону України "Про автомобільний транспорт", за змістом якої автостанції надають пасажирам послуги, пов`язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов`язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.
До обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями пасажирам, належать: продаж квитків; користування приміщеннями для чекання поїздки, облаштованими місцями для сидіння; можливість користування громадськими вбиральнями; інформування щодо розкладу руху автобусів та вартості поїздки.
До обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями автомобільному перевізнику, належать: продаж квитків; організація прибуття та відправлення автобуса з облаштованих платформ; інформування водія щодо умов дорожнього руху на маршруті.
Власники автостанцій несуть відповідальність за якість та безпеку послуг, що надаються автостанціями пасажирам та автомобільним перевізникам, технічний та санітарно-гігієнічний стан будівель, споруд, обладнання та території автостанції.
Відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій врегульовано у ст. 32 Закону України "Про автомобільний транспорт" згідно з приписами абз. 1 якої такі відносини визначаються договором.
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів (абз. 2 ст. 32 Закону України "Про автомобільний транспорт").
Власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію (абз. 3 ст. 32 Закону України "Про автомобільний транспорт").
Відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських та міжнародних автобусних маршрутів загального користування здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху (абз. 4 ст. 32 Закону України "Про автомобільний транспорт").
Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях врегульовано Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. №176 (надалі Правила), які в силу п. 1 Правил є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.
Організація роботи автостанцій, їх взаємовідносини з автомобільними перевізниками врегульовані в розділі V Правил, за змістом п. 114 яких перелік послуг, які надаються автостанцією автомобільному перевізникові, їх обсяги і вартість визначаються в договорі, укладеному між ними з урахуванням вимог, встановлених цими Правилами.
Cудом першої інстанції вірно встановлено, що укладений між сторонами Договір про надання послуг автостанцією перевізникові за №03 від 11.02.2022 не визнавався недійсним у судовому порядку, у встановленому Законом порядку сторонами розірваний не був, а відтак підлягає до виконання сторонами на визначених ним умовах та з урахуванням приписів спеціального законодавства, яке регулює правовідносини між власниками автостанцій та автомобільними перевізниками.
За приписами п. 115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997, продаж квитків здійснюється власником автостанції, автомобільним перевізником, водієм чи іншим суб`єктом господарювання, уповноваженим на це автомобільним перевізником чи власником автостанції.
Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оскільки статтею 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури), тощо.
Із матеріалів справи вбачається, що Regabus s.r.o. звертався до відповідача із вимогами щодо підписання актів наданих послуг, актів звірки взаєморозрахунків та щодо погашення останнім заборгованості за Договором за період січень-лютий 2024. 
Відповідач суму заборгованості визнав шляхом підписання актів звірки, однак за вказаними вимогами заборгованість не погасив.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Regabus s.r.o., як первісний кредитор відступив право вимоги новому кредитору - Фізичній особі-підприємцю Резі Євгену Івановичу (позивачу) за Договором про відступлення права вимоги б/н від 21.03.2024 (далі - Договір про відступлення права вимоги).
Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до положень статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Тобто відступлення права вимоги є правочином, на підставі якого первісний кредитор передає свої права новому кредитору. В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому, зміст зобов`язання, тобто сукупність прав та обов`язків його сторін, залишається незмінним.
Пунктом 7.2. Договору визначено, що жодна із сторін цього Договору не має права змінювати умови цього Договору, а також передавати свої обов`язки за цим Договором третій стороні без письмової згоди другої сторони.
Означене, за твердженням відповідача в поданих ним заявах по суті зумовлює необхідність отримання згоди боржника для дійсного відступлення права вимоги і є прямо передбаченою забороною передання прав та обов`язків за договором третім особам без такої згоди.
Відповідно до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.
Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Відтак, права - це гарантовані державою можливості особи вільно діяти, користуватися певними благами або вимагати захисту своїх інтересів, спрямовані на задоволення інтересів особи, забезпечують свободу вибору поведінки та можуть бути реалізовані або не реалізовані за волею особи.
Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Відтак, обов`язки - це встановлена договором або законом міра необхідної поведінки, якої особа зобов`язана дотримуватися в інтересах суспільства, держави та інших осіб.
Умовами укладеного між Regabus s.r.o. та ПАТ "Закарпатотранс" Договору про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022 встановлено, що до прав власника належить: залучати у разі значного короткочасного збільшення пасажиропотоку додаткові до розкладу руху рейси на маршрутах, що обслуговує перевізник, за погодженням з ним, а в разі офіційної письмової відмови перевізника від їх виконання - залучати іншого перевізника, рухомий склад якого відповідає умовам перевезень (п. 2.2.1. Договору №03), а також право самостійно залучати у разі отримання офіційної інформації від перевізника про неможливість виконання рейсу (рейсів) або в разі зриву рейсу (рейсів) з вини перевізника автобуси іншого перевізника, які відповідають умовам перевезень (п. 2.2.2. Договору №03).
До прав перевізника, згідно Договору №03 від 11.02.2022 відноситься зокрема користуватися послугами, які надаються власником згідно з предметом цього Договору (п. 2.4.1. Договору), своєчасно у повному обсязі отримувати грошові кошти, що належать перевізникові згідно з цим Договором (п. 2.4.2. Договору №03), а також здійснювати попередній продаж квитків самостійно чи за допомогою агента, а також через водіїв перевізника після закриття квитково-касової відомості (п. 2.4.3. Договору №03).
Між тим до обов`язків власника Договором віднесено зокрема: надавати послуги, визначені предметом цього Договору (п. 2.1.1. Договору №03), здійснювати інформування водіїв про погодні та дорожні умови на маршрутах прямування до найближчої автостанції (автовокзалу) (п. 2.1.2. Договору №03), надавати послуги, пов`язані з організацією і здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів та їх багажу транспортом перевізника (п. 2.1.3. Договору №03), здійснювати продаж квитків на проїзд та перевезення багажу (п. 2.1.4. Договору №03), здійснювати диспетчерське управління та організацію прибуття і відправлення автобусів (п. 2.1.5. Договору №03), перераховувати кошти від продажу квитків на проїзд в автобусі та за перевезення багажу перевізникові згідно з актом про надані послуги, один раз на місяць, за вирахуванням коштів за обов`язкові послуги власника (п. 2.1.6. Договору №03), не стягувати з перевізника додаткові платежі, не передбачені цим Договором (п. 2.1.7. Договору №03), проводити не рідше одного разу на місяць з перевізником звірку взаємних розрахунків (п. 2.1.8. Договору №03).
В свою чергу до переліку обов`язків перевізника згідно Договору №03 належить зокрема: здійснювати відправлення свого транспорту виключно з автовокзалів, автостанцій та диспетчерських пунктів, передбачених розкладом руху за певним маршрутом, затвердженим організатором перевезень (п. 2.3.1. Договору №03), повідомляти письмово чи за допомогою інших засобів зв`язку (факс, електронна пошта) власника про вимушене значне зменшення (понад 7 місць) пасажиромісткості рухомого складу порівняно з визначеним за погодженням сторін в межах умов, визначених організатором перевезень, не пізніше ніж за 24 години до події (п. 2.3.2. Договору №03), проводити не рідше одного разу на місяць з власником звірку взаємних розрахунків (п. 2.3.3. Договору №03), у разі неможливості виконати рейс невідкладно сповістити про це власника письмово чи за допомогою засобів зв`язку не пізніше ніж за 2 години до відправки (п. 2.3.4. Договору №03), забезпечувати в установленому законодавством порядку страхування пасажирів (самостійно чи за участю власника) (п. 2.3.5. Договору №03).
З огляду на викладене, оскільки сплата грошових коштів за продані квитки є обов`язком власника (відповідача - ПАТ "Закарпатавтотранс"), а отримання таких грошових коштів є правом перевізника (Regabus s.r.o.), та п. 7.2. Договору визначена пряма заборона на відступлення (передання) третім особам без письмової згоди іншої сторони саме обов`язків, заперечення відповідача в частині не надання ним своєї письмової згоди на передачу прав Regabus s.r.o. на отримання грошових коштів за продані квитки є необґрунтованим. 
Відступлення права вимоги (цесія) - це сам факт заміни особи в зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Норми ЦК України про відступлення права вимоги повинні застосовуватися саме до відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни тощо), правовим результатом якого є цесія (пункти 73, 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 у справі №910/19199/21).
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у п. 38 постанови від 16.03.2021 р. у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21), ключовими ознаками договору цесії є: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні";
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідач у поданому відзиві вказував на те, що вбачає ознаку недійсності Договору про відступлення права вимоги у тому, що вчинений правочин ФОП Рега Є.І. з юридичною особою, де позивач є співдиректором (представником) і співвласником, суперечить приписам законодавства, зокрема ч. 3 ст. 238 ЦК України, яке подібну практику укладення угод за наявності конфлікту інтересів забороняє.
Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
У частині 3 ст. 238 ЦК України міститься заборона на вчинення представником правочинів з самим собою ("у своїх інтересах") або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, оскільки, у такому разі представник діє в умовах очевидного конфлікту інтересів, який презюмується, тобто не потребує доведення. Правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 25.09.2019 у справі №727/3501/16-ц, від 19.01.2021 у справі №910/12791/19.
У постанові Верховного Суду від 17.08.2023 року у справі №910/4316/22 зазначено, що правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення "у своїх інтересах" слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто, бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є
Верховним Судом у постанові від 01.12.2021 року у справі №908/3467/19 зазначено, що випадок, передбачений ч. 3 ст. 238 ЦК України, є імперативно забороненою дією, а не виходом представника за межі наданих йому повноважень. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє (постанова Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №360/1742/18).
Тобто, правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють, незалежно від того, вчиняється такий правочин з перевищенням наданих представнику повноважень, чи без такого перевищення. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення "у своїх інтересах" потрібно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.
Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.
Велика Палата ВС (постанова від 07.11.2022 у справі №910/16579/20) наголосила, що порушення загальних засад цивільного законодавства може бути самостійною підставою для визнання правочину недійсним, якщо правочин є результатом недобросовісної поведінки сторін, зловживання правом або вчинений з метою заподіяння шкоди іншій особі.
Такий правочин кваліфікується як фраудаторний - укладений для обходу закону або з метою ухилення від виконання зобов`язань.
Велика палата Верховного Суду у справі №910/16579/20 також наголосила, що недійсність таких правочинів має наслідком повернення сторін у первісний стан (реституція), навіть якщо формально вимоги ст. 203 ЦК України дотримано.
Як вбачається із Договору про відступлення права вимоги б/н від 21.03.2024, в інтересах первісного кредитора Regabus s.r.o. при укладені такого, діяв директор - Michal Rega, в той же час новим кредитором є Фізична особа-підприємець Рега Євген Іванович, який є водночас співзасновником Regabus s.r.o.
З огляду на викладене, оскільки інтереси Regabus s.r.o. при укладені Договору про відступлення права вимоги б/н від 21.03.2024, представляв директор - Michal Rega, який як вбачається за тим самим договором не є представником Фізичної особи-підприємця Рега Євгена Івановича, а також Рега Євген Іванович не виступає представником Regabus s.r.o. як його співзасновник, а виступає представником у власних інтересах як фізична особа-підприємець, суд першої інстанції підставно вважав доводи відповідача про наявність конфлікту інтересів не обґрунтованими.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Право вимоги, яке відступається (продається), може мати, так звані номінальну вартість та реальну вартість. Номінальною вартістю права вимоги в такому разі є розмір самої вимоги, що відступається (продається) за відповідним договором відступлення. Реальна вартість права вимоги, як і будь якого майна, формується з урахуванням ринкових умов, зокрема, попиту на такий вид вимоги, ліквідності такої вимоги, що залежить від імовірності її задоволення, зокрема через наявність спору щодо вимоги або складний фінансовий стан боржника, а у процедурах банкрутства - через запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів, черговість задоволення таких вимог, недостатній обсяг ліквідної маси боржника для їх повного задоволення. Тобто реальна вартість права вимоги має динамічний характер (може змінюватися в будь-який момент залежно від ряду обставин), на відміну від номінальної вартості, яка визначається лише розміром самої вимоги кредитора до боржника.
Отже, сторони договору відступлення права вимоги, зокрема договору купівлі-продажу права вимоги, мають право на власний розсуд визначити ціну, за якою право вимоги продається, з огляду на реальну вартість права вимоги, що відступається (продається), яка може бути як більшою, так і меншою за номінальну вартість такої вимоги.
Тобто сторони договору відступлення права вимоги, зокрема договору купівлі-продажу права вимоги, не обмежені номінальною вартістю права вимоги та встановлюють ціну, за якою таке право вимоги продається, з огляду на реальну вартість права грошової вимоги, що відступається (продається).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зробив висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. За своєю суттю ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Вказаний договір про відступлення права вимоги на час розгляду справи в суді першої інстанції не визнаний недійсним в судовому порядку, ПАТ «Закарпатавтотранс» не подано зустрічного позову про визнання вказаного договору недійсним.
Крім того, товариство Regabus s.r.o. у поясненнях до суду першої інстанції підтвердило дійсність договору про відступлення права вимоги та підтримало позовні вимоги ФОП Рега Є.І. (Том 2, а.с. 1-2). 
Regabus s.r.o. також підтвердило свою позицію щодо дійсності договору про відступлення права вимоги і у відзиві на апеляційну скаргу та зазначило, що вважає судове рішення законним і справедливим.
Статтею 518 ЦК України встановлено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.
Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передання вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам собою факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору (постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17).
Верховний суд неодноразово наголошував (зокрема у поставові Великої палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі №369/13444/20) на тому, що при вирішенні питань щодо відступлення права вимоги, мають значення для вирішення справи дослідження судом обставин, які б підтверджували перехід права вимоги від первісного стягувача до заявника. Суд має з`ясувати, чи загалом належало первісному кредиторові право вимоги до боржника станом на момент його відступлення, перевірити чинність вимоги на час звернення до суду з відповідною заявою, а також дослідити, чи закон не встановлює заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах.
Скаржник зазначив, що у нього відсутня заборгованість перед первісним кредитором, а відтак і перед позивачем як новим кредитором оскільки за результатами взаємних розрахунків у січні-лютому 2024 року ним було здійснено зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, про що первісного кредитора було належним чином повідомлено.
Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Відповідно до положень ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №914/3217/16 зазначено, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).
Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку має на меті оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, що становлять предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.
Відповідно до правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №914/2326/18, аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.
Апеляційним судом також враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 січня 2020 року (провадження № 61-8487св18) у справі № 209/3022/16-ц., згідно якої «тлумачення ст. 601 ЦК України свідчить, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування. Адже сама собою наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування і, відповідно, не припиняє зобов`язання. Необхідною і достатньою є наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї зі сторін.» До матеріалів справи не долучена заява ПАТ «Закарпатавтотранс» про зарахування зустрічних однорідних вимог із зазначенням таких однорідних вимог та підстав їх виникнення .
В підтвердження звернення відповідача до третьої особи про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідач долучив рахунки на оплату №149 від 01.02.2024. та №1 від 01.03.24р. та про таке зарахування, згідно рахунків, йдеться у листуванні між Regabus s. r. o., та Товариством "Закарпатавтотранс". 
В даних документах, зокрема зазначено про зарахування зустрічних грошових вимог по Договору №03 від 11.02.2022 (85% виручки від реалізації квитків) що становить 45 447,33 грн та 30953,33грн. Проте, із наданих документів не можна встановити який розмір заборгованості існував та на підставі яких саме послуг, за який період виникла заборгованість, не вказано які документи первинної бухгалтерської звітності підтверджують надання послуг в певному обсязі та вартості, не зазначено, які саме взаємні грошові вимоги підлягають зарахуванню та щодо яких послуг, їх перелік та вартість не вказано.
Відповідно до п. 4 Додаткової угоди №2 розрахунки між сторонами, за спожиті послуги здійснюються протягом 5 днів, наступних за датою складання акту про надані послуги. Акти про надані послуги, акти звірки взаємних розрахунків, реєстри, що передбачені Договором про надання послуг автостанцією перевізникові №03 від 11.02.2022 та додатковими угодами до нього, готуються власником на папері та надсилаються підписаними у двох примірниках кожен перевізникові протягом п`яти днів, які будуть наступними за звітним місяцем. Перевізник підпише ці акти та поверне їх примірник власникові (або надасть свої письмові зауваження до них) впродовж п`яти днів після їх отримання. Кошти, які за договором належать перевізникові, перераховуються власником до 15 числа місяця, наступного за звітним. (п. 5 Додаткової угоди №2).
Доказів складення та надіслання відповідачем третій особі актів наданих послуг станом на момент заявлення вимоги про зарахування зустрічних однорідних вимог, матеріали справи не містять. Враховуючи дані обставини та погоджені сторонами умови договору, станом на момент вимоги про зарахування, строк виконання вимог відповідача до третьої особи не настав.
Крім того, однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Безспірність зустрічних однорідних вимог при зарахуванні (ст. 601 ЦК України) це відсутність між сторонами розбіжностей щодо існування, розміру та умов виконання зобов`язань. Зараховані вимоги мають бути безумовними, визнаними боржником, а наявність спору щодо них унеможливлює зарахування за заявою однієї сторони.
ОП КГС ВС зазначила, що у постановах від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 27.05.2019 у справі № 910/20107/17, від 24.06.2019 у справі № 910/12026/18, від 23.07.2019 у справі № 904/1299/18, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 26.05.2020 у справі № 910/7807/19, від 11.06.2020 у справі № 910/7804/19, від 14.07.2020 у справі № 910/10471/19, від 19.08.2020 у справі № 911/2560/19, від 25.08.2020 у справі № б-23/75-02, від 23.09.2020 у справі № 904/2215/19, від 12.11.2020 у справі № 904/3173/19, від 25.11.2020 у справі № 904/1806/19 КГС ВС дійшов такого висновку: «Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку».
Як вбачається із матеріалів справи станом на момент надіслання вимоги відповідача про зарахування зустрічних вимог у вище вказаних рахунках, відповідачем, на виконання умов договору, не надіслано третій особі документів в підтвердження надання послуг та не зазначено про їх обсяг, вартість та розмір. Натомість, як вбачається із матеріалів справи, а також із листування сторін договору, у сторін існують розбіжності щодо обсягів наданих послуг та їх вартості, тобто існує спір щодо характеру, змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.
Для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість, безспірність вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування. Подібну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 14.07.2020 у справі №910/10471/19, від 24.01.2018 у справі №908/3039/16, від 05.04.2018 у справі №910/13205/17 та від 13.11.2018 у справі №914/163/14
Верховний Суд у постанові від 09.02.2021 по справі №917/258/20 зауважив на необхідності врахування правового висновку щодо застосування положень статей 215, 601 Цивільного кодексу України, суть якого полягає у тому, що однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність (прозорість) вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо характеру, змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми ст.ст. 601, 603 ЦК України, а тому твердження скаржника про порушення норм матеріального права відхиляється апеляційним судом за безпідставністю як таке, що не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до Актів звірки взаємних розрахунків за період січень-лютий 2024 року, підписаних та не оспорюваних відповідачем, заборгованість останнього за означені періоди становить 72 408,50 грн за січень та 56 916 грн за лютий.
Судом першої інстанції правомірно розцінено підписання відповідачем Актів звірки взаєморозрахунків за січень 2024 та лютий 2024, як визнання ним суми основного боргу.
З огляду на викладене, враховуючи відступлення заборгованості за означений період первісним кредитором Regabus s.r.o., новому кредитору - Фізичній особі-підприємцю Рега Євгену Івановичу (позивачу), висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення 128 324,50 грн заборгованості за продані квитки є обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами .
Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат скаржник не погодився із нарахуванням у національній валюті України - гривні, а вважав за необхідне нарахування вказаних штрафних санкцій у Євро. 
У постанові КАС ВС від 31.01.2020 у справі № 1340/3649/18 вказано, що резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону №185/94-ВР. Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.
Колегія суддів апеляційного суду встановила, що згідно пункту 3.1. Договору №03 від 11.02.2022 року валютою договору є національна валюта України (українська гривня), валютою платежу - Євро. Зазначення валютою платежу євро зумовлене тим, що перевізник за вказаним договором є нерезидентом України, а його місцезнаходження - м. Прага, Чехія. Таким чином між ПАТ «Закарпатавтотранс» та Regabus s.r.o. зобов`язання виникло в українській гривні, а лише перерахування заборгованості (за продані квитки) мало відбуватися на рахунки нерезидента в Євро.
З огляду на викладене, враховуючи визнання заборгованості ПАТ «Закарпатавтотранс» у сумі 128 324,50 грн перед Regabus s.r.o., останній передав правомірно право вимоги ФОП Рега Є.І. у національній валюті України - гривні.
Отже, доводи скаржника про неправомірне нарахування ФОП Рега Є.І. трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму заборгованості у національній валюті України, спростоване вищевикладеним . Разом з тим, слід зазначити, що ПАТ «Закарпатавтотранс» не оскаржено арифметичну правильність такого нарахування.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 та у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №366/203/21, від 09.11.2023 у справі №420/2411/19 та від 02.07.2025 у справі №903/602/24.
При цьому, сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця (Лист Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.).
Пунктом (b.) Договору про відступлення права вимоги встановлено, що новий кредитор повністю одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань забезпечувального характеру, такі як пеня, штрафи, проценти за користування, інфляційні, тощо, які випливають і пов`язані з правом вимоги, яке відступається новому кредиторові.
Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат за періоди, по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної вище практики Верховного Суду про нарахування інфляційних втрат, судом першої інстанції, було здійснено належні розрахунки. З огляду на викладене, підлягає до задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача сума інфляційних втрат в розмірі 23 262,98 грн.та трьох відсотків річних в розмірі 5137,94 грн.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція, наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (пункти 79-80 постанови).
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги слід задовольнити.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом першої інстанції під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 164, 238 ГПК України.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відхиляючи доводи скаржника, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України", в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване рішення, прийшла до висновку, що з врахуванням фактичних обставин, матеріалів справи, рішення прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає. 
Судові витрати.
Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс" б/н від 05.03.2026, (вх. №01-05/641/26 від 05.03.2026) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2026 у справі №907/963/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2026 у справі №907/963/25 - залишити без змін.
3. Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.
4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 12.05.2026
Головуючий суддя Іванчук С.В.,

Суддя Міліціанов Р.В.,

Ржепецький В.О.