ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року	Львів	Справа № 300/9442/24 пров. № А/857/11325/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі №300/9442/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,
суддя в 1-й інстанції – Матуляк Я. П.,
час ухвалення рішення – 19 лютого 2025 року, 
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача- Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати дії відповідача щодо відмови у прийнятті у нього декларації про відмову від іноземного громадянства протиправними; зобов`язати Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області прийняти в нього декларацію про відмову від іноземного громадянства; зобов`язати Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області оформити та видати йому замість тимчасового посвідчення громадянина України, паспорт громадянина України.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що російською федерацією не здійснюється процедура виходу з громадянства для осіб, що постійно проживають на території України, враховуючи те, що він, починаючи з 1997 року, є постійним резидентом України, тому позбавлений можливості оформити документ про припинення російського громадянства. Зазначає, що на підтвердження вищенаведеного факту, він звернувся зі зверненням до Міністерства закордонних справ російської федерації, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами звернення, однак відповіді ще не отримав. Крім того, зазначив про те, що долучить відповіді консульських установ після їх отримання. З врахуванням наведеного вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Крім того, на адресу суду надійшли додаткові пояснення від скаржника із долученням копій звернень щодо виходу з громадянства рф до представницьких органів російської федерації у таких країнах: Республіці Польщі; Словенії; Молдові. Однак у своїх відповідях установи відмовляли йому, покликаючись на те, що для подання такої заяви необхідно особисто з`явитися до консульства. Звертає увагу на те, що він позбавлений можливості особисто з`явитись до уповноважених органів російської федерації, що розташовані на території інших держав, позаяк: він не має права на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон; на території України досі діє обмеження на перетин державного кордону України усім чоловікам призовного віку, встановлене правовим режимом воєнного стану.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на заяву ОСОБА_1 від 19 жовтня 2023 року рішенням УДМС в Івано-Франківській області від 09 січня 2024 року позивачу оформлено набуття громадянства України за територіальним походженням (а.с.13-17).
28 жовтня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою, одночасно подавши декларацію про відмову від іноземного громадянства (а.с.18,19).
Листом від 30 листопада 2024 року відповідачем відмовлено у прийнятті такої декларації з підстав відсутності актуальної незалежної причини для її подання. Крім того, зазначено, що згідно із статтею 1 Закону України "Про громадянство України" незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури. Відповідач вказав, що позивач повинен подати до ДМС документ про припинення іноземного громадянства протягом двох років з моменту набуття громадянства України (а.с.21,22).
Вважаючи так відмову протиправною, позивач звернувся у суд з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ні позивачем, ні його представником не надано суду доказів звернення із заявою з питань громадянства російської федерації як особою, яка проживає за межами російської федерації та не має місця проживання на території російської федерації, до дипломатичного представництва або консульської установи російської федерації, що знаходяться за межами російської федерації особисто чи через іншу особу або поштою. Також у справі відсутня інформація про подання позивачем декларації, яка б містила підставу її подання, замість документа про припинення громадянства іншої держави, з викладенням обставин, що унеможливили це з незалежних від нього причин, що свідчить про те, що декларація, подана 28 жовтня 2024 року, не відповідає вимогам статті 9 Закону України "Про громадянство України", наказу Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2012 №715.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України «Про громадянство України» (далі- Закон №2235-III).
Згідно зі ст.1 Закону №2235-III громадянство України – правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України – особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; іноземець – особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; реєстрація громадянства України – внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи; зобов`язання припинити іноземне громадянство – письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) – невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури; декларація про відмову від іноземного громадянства – документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
За змістом ст.6 Закону №2235-III громадянство України набувається:
1) за народженням;
2) за територіальним походженням;
3) внаслідок прийняття до громадянства;
4) внаслідок поновлення у громадянстві;
5) внаслідок усиновлення;
6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в заклад охорони здоров`я, заклад освіти або інший дитячий заклад, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю;
7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки;
8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини;
9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства;
10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Відповідно до ст.8 Закону №2235-III особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:
– особою без громадянства – декларація про відсутність іноземного громадянства;
– іноземцем – зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Таким чином, нормами Закону №2235-III передбачено можливість набуття громадянства України за територіальним походженням, за умови звернення іноземця з відповідною заявою, однак положення частини другої статті 8 цього Закону містять імперативний припис щодо обов`язку таких осіб одночасно із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подати зобов`язання припинити іноземне громадянство. У разі ж одержання позитивного рішення щодо вирішення такої заяви, іноземцю видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, на підставі якої він має право оформити тимчасове посвідчення, що діє не більше двох років. Тому лише у разі виконання ним обов`язку припинити іноземне громадянство, така особа має право отримати паспорт України.
Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначений Порядком №215.
Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України, рішення за якими приймаються територіальними органами Державної міграційної служби України установлений розділом IV Порядку №215, зокрема, пунктом 92 якого передбачено, що територіальні органи ДМС України приймають рішення про оформлення набуття громадянства України, зокрема, за територіальним походженням.
Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон (пункт 119 розділу V Порядку №215).
Відповідно до ст.5 Указу Президента України від 27 березня 2001 року №215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №405, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2012 року №715 (далі – наказ МВС України №715) затверджено зразки документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку.
Станом на січень 2024 року і до сьогодні чинний зразок документа під назвою «Декларація про відмову від іноземного громадянства» (форма 45,) затверджений наказом МВС України №715 викладено наступним чином: «Я, (прізвище, ім`я, по батькові), (року народження), громадянин(ка) (назва держави) відмовляюся від іноземного громадянства (підданства) (назва держави), у зв`язку з тим, що існують незалежні від мене причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) (назва держави), а саме:
1) у мене уповноваженими органами (назва держави) (зазначити дату) було прийнято клопотання про припинення мого громадянства (підданства) (назва держави), проте в установлений її законодавством строк протягом (назва держави) я не отримав (не отримала) документа про припинення громадянства (підданства) цієї держави. Повідомлень від уповноважених органів (назва держави) про відмову в задоволенні мого клопотання я не отримував (не отримувала);
2) у мене уповноваженими органами (назва держави) було прийнято клопотання про припинення мого громадянства (підданства) (зазначити дату), проте протягом двох років я не отримав (зазначити дату) (назва держави) (не отримала) документа про припинення громадянства (підданства) цієї держави. Повідомлень від уповноважених органів (назва держави) про відмову в задоволенні мого клопотання я не отримував (не отримувала). Строк розгляду клопотань про припинення громадянства цієї держави не встановлено;
3) у законодавстві (назва держави) відсутня процедура припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи;
4) процедура оформлення припинення громадянства (підданства) ( назва держави) не здійснюється;
5) вартість оформлення виходу з громадянства (підданства) (назва держави) становить, що перевищує половину розміру (зазначити вартість у гривневому еквіваленті) мінімальної заробітної плати, установленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянства України.
Станом на (дата набуття особою громадянства України) розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив.
У зв`язку з викладеним вище я зобов`язуюся повернути паспорт громадянина (назва держави) до уповноважених органів цієї держави, не користуватися правами громадянина (підданого) (назва держави) і не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян (підданих) цієї держави.
Мені (прізвище, ім`я, по батькові) повідомлено, що в разі невиконання мною цього зобов`язання я втрачу громадянство України на підставі статті 19 Закону України «Про громадянство України» або його буде скасовано на підставі статті 21 цього Закону. Дата: ___ __________ 20___ року (підпис)».
Отже, запроваджуючи інститут подання декларації про відмову від іноземного громадянства, законодавець в імперативному порядку насамперед зобов`язав іноземця, який звернувся із відповідною заявою до органу ДМС протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Такі дії передбачають активну поведінку іноземця, спрямовану на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо отримання ним документу про припинення громадянства (підданства) іншої держави.
Таким чином, лише за певних умов, перелік та форма яких визначені в статті 1 Закону №2235-III (що в основному передбачають вжиття іноземцем активних дій, зокрема, звернення до уповноваженого органу країни, громадянство якої він хоче припинити), а також за умови підтвердження факту виконання іноземцем усіх необхідних кроків для отримання документа про відмову від попереднього громадянства, Управління має право прийняти декларацію іноземця про відмову від іноземного громадянства.
З системного аналізу наведених вище правових норм колегія суддів дійшла висновку про те, що особа, яка отримала громадянство України на загальних підставах після позитивного розгляду її заяви про прийняття до громадянства, протягом двох років з моменту набуття громадянства повинна вжити заходів для отримання документа, що підтверджує припинення громадянства (підданства) іншої держави. Лише у випадку, якщо це питання не буде вирішене у строки, визначені законодавством країни, громадянином якої вона є, або у разі відмови в його вирішенні з незалежних від неї причин (що детально описані в Законі №2235-III), особа має право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства безпосередньо до органу, який розглядав її заяву.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , громадянин російської федерації, набув громадянство України за територіальним походженням з 09 січня 2024 року на підставі його заяви, що підтверджується довідкою №2610-000027253 та тимчасовим посвідченням №ОТ035059 від 23 січня 2024 року (а.с.16-17).
Крім того, одночасно із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням позивач подав письмове зобов`язання припинити громадянство російської федерації протягом 2-х років з моменту набуття громадянства України і подати до органу УДМС в Івано-Франківській області документ про припинення громадянства (підданства) російської федерації, а у разі неотримання з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства російської федерації - зобов`язувалася подати декларацію про відмову від громадянства російської федерації і повернути національний паспорт громадянина російської федерації до уповноваженого органу російської федерації.
Позивачу було видано тимчасове посвідчення громадянина України, термін дії якого тривав до 09 січня 2026 року (а.с.17 зворот).
28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 направив відповідачу заяву щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства.
Разом з тим, листом від 30 листопада 2024 року №К-226/6/2602-24/2617/215-24 позивачу повідомлено, що відповідно до чинного законодавства немає підстав для прийняття від нього декларації про відмову від громадянства російської федерації, оскільки ним не подано документа про припинення іноземного громадянства протягом двох років з моменту набуття громадянства України (а.с.21-22). 
Як зазначено вище, після отримання позивачем тимчасового посвідчення громадянина України, позивач відповідно до статті 8 Закону №2235-III взяв на себе зобов`язання протягом двох років припинити громадянство російської федерації.
При цьому, звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 зазначив, що з незалежних від нього причин позбавлений можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації, оскільки внаслідок широкомасштабних воєнних дій роботу консульства російської федерації в Україні припинено на невизначений строк, виїзд з України для нього є неможливим.
Колегія суддів враховує, що після 24 лютого 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до консульства російської федерації в Україні, з огляду на припинення роботи його відділів на території України.
Однак особи, що мають бажання відмовитись від громадянства російської федерації, не позбавлені права звернутися до дипломатичних представництв російської федерації, що продовжують працювати поза межами України, в інших територіально наближених країнах, обравши будь-який зручний для них спосіб звернення.
Крім того, питання нотаріального завіряння документів для оформлення таких заяв в Україні наразі урегульоване, про що 08 серпня 2022 року Нотаріальною палатою видано інформаційний лист під назвою «Щодо засвідчення справжності підпису громадян держави-агресора російської федерації на заявах про вихід з такого громадянства» відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №719).
Таким чином, з 24 лютого 2022 року органи ДМС України можуть прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства від колишніх громадян російської федерації, які набули громадянство України на загальних підставах до 24 лютого 2022 року за двох умов:
– якщо особи, як до, так і після 24 лютого 2022 року, зверталися безпосередньо до уповноваженого органу російської федерації із заявою про припинення попереднього громадянства, але не отримали інформації про вирішення їхнього звернення в межах встановлених законом строків;
– якщо такі особи, як до, так і після 24 лютого 2022 року, безпосередньо зверталися до уповноваженого органу російської федерації з відповідною заявою, отримали негативну відповідь і надали докази, що підтверджують зазначені обставини.
В інших випадках відсутні правові підстави для прийняття такої декларації у межах процедури, визначеної Законом №2235-III, установленої для оформлення громадянства.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі №280/1155/23, від 01 квітня 2025 року у справі №420/11071/23, від 07 травня 2025 року у справі №500/3352/24, від 18 лютого 2026 року у справі №420/20499/23.
Крім того, принципи та правила, що, зокрема, стосуються громадянства фізичних осіб, з якими має узгоджуватися внутрішньодержавне право держав-учасниць, встановлені Європейською конвенцією про громадянство від 06 листопада 1997 року, ратифікованою Законом України від 20 вересня 2006 року №163-V «Про ратифікацію Європейської конвенції про громадянство» (із застереженнями щодо пункту 2 статті 8 та глави VII) (далі – Європейська конвенція).
Умови втрати громадянства за ініціативою особи визначені статтею 8 Європейської конвенції, частиною першою якої встановлено, що кожна держава-учасниця дозволяє відмовлятися від її громадянства, якщо відповідні особи не стануть внаслідок цього особами без громадянства.
Держава-учасниця не може зумовлювати набуття або збереження її громадянства відмовою від іншого громадянства або його втратою, якщо така відмова чи втрата є неможливою або не може розумно вимагатися (стаття 16 Європейська конвенція).
Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення позивачем на час звернення до відповідача та прийняття оскаржуваного рішення, а також на момент звернення до суду, а саме: 17 грудня 2024 року активних дій, спрямованих на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо отримання ним документу про припинення громадянства російської федерації, зокрема, звернення до дипломатичних представництв російської федерації, що продовжують працювати поза межами України, в інших територіально наближених країнах, обравши будь-який зручний для себе спосіб звернення.
Разом з тим, долучені апелянтом до матеріалів справи докази звернення до дипломатичних представництв російської федерації в Польщі, Молдові, Словенії, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі вчинені після прийнятої відповідачем відмови, тобто на час розгляду відповідачем поданої позивачем декларації про відмову від іноземного громадянства від колишніх громадян російської федерації, які набули громадянство України позивач вказаних вище активних дій не вчиняв.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позивач не позбавлений права за наявності усіх необхідних документів звернутися до відповідача щодо вирішення вказаного питання.
Покликання апелянта на постанову Верховного Суду від 26 січня 2026 року у справі №140/34075/23 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зі змісту вказаної справи вбачається, що позивач до звернення у суд із позовною заявою безпосередньо звертався до уповноваженого органу російської федерації з відповідною заявою, отримав негативну відповідь і надав докази, що підтверджують зазначені обставини.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, оскільки у спірних правовідносинах відсутня незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства).
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі №300/9442/24 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 03 червня 2026 року.