Справа №760/31402/25
2/760/2986/26

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Українця В.В.
при секретарі Гуцало М.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» про визнання кредитного договору недійсним.
Свої вимоги мотивує тим, що з початку 2025 року вона перебувала в активному пошуку роботи, в тому числі через телеграм-канали, які пропонують працевлаштування, навчання та роботу. У лютому 2025 року вона розпочала навчання з торгівлі бінарними опціонами (на платформах Stockity, Binomo), де відбувається торгівля активами. У процесі навчання, для можливості подальшої роботи зареєструвала власні профілі на платформах Біномо та Стокіті, відповідно здійснювала їх поповнення шляхом перерахування особистих коштів з власних заощаджень. Під час навчання та роботи у неї склалися дружні та довірливі відносини з менеджерам та консультантами, внаслідок чого, нею була надана особиста інформація, доступ до діючих банківських карток, мобільного банкінгу, копії документів. Зазначені документи у неї попросили, під приводом офіційного працевлаштування та отримання офіційного заробітку. Для чого вона надала дані своєї ID картки, а також фото із ID карткою. На момент надання вказаних особистих даних та документів, перебуваючи під впливом інформації, яка надавалась їй через телеграм-канали та під час спілкування телефоном та через електронне листування, вона була переконана, що вони не будуть використані з іншою метою, ніж її подальше працевлаштування та оформлення документів, рахунка в банківській установі для подальшої виплати заробітної плати та комісійної винагороди від продажів.
20 травня 2025 року нею було отримано повідомлення у месенджері Вайбер від кредитного інспектора ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» про те, що вона затягує час оплати кредиту. Після письмового спілкування було встановлено, що на її ім`я у вказаній компанії отримано кредит в розмірі 4000 гривень.
Після отримання актуального кредитного звіту вона з`ясувала, що на її ім`я без відома та згоди укладено з різними фінансовими установами 15 кредитних договорів, зокрема з ТОВ «Фінансова компанія «Процент» 29 квітня 2025 року був укладений кредитний договір на інші споживчі цілі № 32915 на суму 7000 гривень, станом на листопад 2025 року заборгованість за цим кредитним договором складає 34090 гривень.
Зазначено, що вона ніколи не зверталась до фінансових компаній, зокрема до ТОВ «Фінансова компанія «Процент» з будь якими заявами чи запитами про надання кредитів, позик особисто чи за посередництвом електронних сервісів, не доручала третім особам діяти від її імені та в її інтересах, вчиняти будь які дії з метою укладення кредитних договорів, договорів позики, будь яких угод чи правочинів, які б породжували для мене фінансові чи будь які зобов`язання в майбутньому.
Позивач звернулась до Луцького районного управління поліції ГУ НП у Волинській області із заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 190 КК України, про що внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується витягом з ЄРДР від 22 серпня 2025 року, відповідно до якого 22 серпня 2025 року до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст. 182 КК України. 
Кредитний договір на інші споживчі цілі № 32915 на суму 7000 гривень, укладений з ТОВ «Фінансова компанія «Процент» 29 квітня 2025 року від мені ОСОБА_1 , не може вважатись чинним у зв`язку з тим, що зазначений договір був укладений третіми особами, під час вчинення злочину, передбаченого ст. 182 КК України. 
Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір № 32915 від 29 квітня 2025 року, укладений між нею та ТОВ ФК «ПРОЦЕНТ».
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 
Відповідач позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 29 квітня 2025 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Процент» було укладено кредитний договір № 32915, відповідно до якого ОСОБА_1 було видано кредит у розмірі 7000 гривень.
Позивач посилається на те, що вона особисто не укладала спірний кредитний договір, а він був укладений третіми особами шахрайським шляхом. Зокрема, позивач вказує, що під час навчання та роботи у неї склалися дружні та довірливі відносини з менеджерам та консультантами, внаслідок чого, нею була надана особиста інформація, доступ до діючих банківських карток, мобільного банкінгу, копії документів. Зазначені документи у неї попросили, під приводом офіційного працевлаштування та отримання офіційного заробітку. Для чого вона надала дані своєї ID картки, а також фото із ID карткою. На момент надання вказаних особистих даних та документів, перебуваючи під впливом інформації, яка надавалась їй через телеграм-канали та під час спілкування телефоном та через електронне листування, вона була переконана, що вони не будуть використані з іншою метою, ніж її подальше працевлаштування та оформлення документів, рахунка в банківській установі для подальшої виплати заробітної плати та комісійної винагороди від продажів.
Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис – вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція – відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Позивач в обґрунтування своїх доводів посилається на те, що вона звернулась до Луцького районного управління поліції ГУ НП у Волинській області із заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 190 КК України, про що внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Зазначене підтверджується витягом з ЄРДР від 22 серпня 2025 року, відповідно до якого 22 серпня 2025 року до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст. 182 КК України. 
Разом з тим, факт звернення до поліції не підтверджує наявність зазначених у позові обставин. ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів на підтвердження укладення кредитного договору від її імені третіми особами. 
Вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін і такі дії сторін узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України, ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на її фінансовий номер. 
Законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору.
Встановлено, що позивач виступає стороною кредитного договору № 32915 від 29 квітня 2025 року та його умови погоджені сторонами, що підтверджується електронними підписами ОСОБА_1 та директора товариства, зазначеними на останній сторінці спірного договору. 
Отже, оспорюваний кредитний договір визначений сторонами при укладенні договору, що є їх правом, та не суперечить вимогам закону.
Суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що діями відповідача порушені права позивача як споживача.
За таких обставин, підстав для визнання недійсним кредитного договору не вбачається.
З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», статтями 1, 3, 4, 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6, 526, 599, 615, 626-628, 638, 641, 644 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд, 

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» (м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 4) про визнання кредитного договору недійсним.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: