РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/4711/25 
05 травня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Грипіч Л. А. 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в місті Костопіль цивільну справу за позовом ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свій позов обгрунтовує тим, що 31.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір №4347478 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 
На виконання умов договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 3000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану банком АТ КБ «Приватбанк».
В подальшому 23.09.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 23/09/2024, відповідно до умов якого до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшли права грошової вимоги до боржника за кредитним договором №4347478 від 31.01.2024 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4347478 в сумі 22275,00 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за основним боргом, 17775,00 грн - заборгованість за відсотками, 1500 грн. – заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам. 
Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту становить 360 днів: з 31.01.2024 року по 25.01.2025 року. 
Станом на дату укладання Договору факторингу від 23.09.2024 року №23/09/2024, строк дії Договору № 4347478 від 31.01.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу 24.09.2024 року донараховано відсотки за (123 календарних днів). 3000 грн * 2,5 % = 75 грн* 123 календарних дні = 9225 грн. відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції». Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту – процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до ТОВ «Українські фінансові операції», відповідач ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ані на рахунки первісного кредитора.
Таким чином, відповідач має заборгованість перед ТОВ «Українські фінансові операції» за Договором № 4347478 від 31.01.2024 року загальною сумою 30000,00 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту - 3000,00 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 17775,00 грн. 3000 грн * 2,5 % = 75 грн* 123 календарних дні = 9225 грн. відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції».
У зв`язку з вищенаведеним позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 30 000,00 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 10 000 грн. витрат на правову допомогу, а також просив в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за відповідною формулою, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. 
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 21.11.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони.
Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив.
Своїм правом на подання відзиву на позов відповідач ОСОБА_1 не скористалася.
Ухвалою суду від 20.03.2026 року було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Дідуха Є. О. та витребувано від АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо підтвердження належності ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) платіжної картки № НОМЕР_1 ; інформацію щодо підтвердження або спростування факту зарахування (надходження) коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 банком - емінентом якої є АТ КБ «Приватбанк» за період з 31.01.2024 р. включно та протягом наступних п`яти календарних днів у сумі 3000 грн. за ініціативою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ».
Витребувана інформація надійшла до суду 21.04.2026 року.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.
31.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №4347478 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до реквізитів договору №4347478 від 31.01.2024 року, відповідач підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «90894».
Згідно умов Кредитного договору: тип кредиту – кредит, сума кредиту (загальний розмір) складає 3000 грн. (п. 1.2. кредитного договору); строк кредитування - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. (п. 1.3 кредитного договору). Дата останнього платежу по кредиту (25.01.2025) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. 
ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 3000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №1086-0310, виданою 03.10.2024 року генеральним директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» Є. Велікановим.
Згідно інформації АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260402/69061-БТ від 10.04.2026 року, наданої 21.04.2026 року на виконання ухвали суду про витребування доказів, ОСОБА_1 має відкритий картковий рахунок № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), на який за період 31.01.2024-05.02.2024 р. було здійснено зарахування коштів на суму 3000 грн. 
Відповідно до долученого розрахунку заборгованості по кредитному договору №4347478 від 31.01.2024 року вбачається, що відповідач жодного разу не здійснювала оплату за кредитним договором та свої зобов`язання перед кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала.
23 вересня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», як фактором, було укладено Договір факторингу №23/09/2024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором №4347478 від 31.01.2024 року.
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення 24.09.2024 року в особистий кабінет боржника відповідного повідомлення.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4347478 в сумі 22275,00 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за основним боргом, 17775,00 грн - заборгованість за відсотками, 1500 грн. - заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам. 
Позивачем донараховано відсотки за 123 календарних дні (24.09.2024 - 24.01.2025) в межах строку договору відповідно до наступного: 3000,00 грн. * 2,5%=75 грн.*123 календарних дні = 9 225 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.
Таким чином судом встановлено, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором №4347478 від 31.01.2024 року не сплачена і становить 30 000,00 грн., яка складається з: 3000,00 грн - сума заборгованості за основним боргом (тіло кредиту), 17 775,00 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором та 9 225, 00 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими позивачем за 123 календарних дні.
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно ч. 8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 90894, який зазначений у тексті договору у розділі «Реквізити та підписи сторін», а також у додатку до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Таким чином, між товариством та відповідачем було укладено кредитний договір на умовах фінансового кредиту.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). 
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
На підставі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 1077, 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, надання відповідачу кредиту, встановлення процентів за користування кредитом, строки повернення кредиту.
Разом з тим судом встановлено, що попередній кредитор ТОВ «Лінеура Україна» виконав свої обов`язки за договором про надання споживчого кредиту, в той час як відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання та згідно матеріалів справи має заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 30 000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин на час розгляду справи відповідачем не надано, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми заборгованості.
Крім того, позивач просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 (дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
Відповідно до ч. 10 та ч. 11 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Таким чином, норма ч.10 та ч.11 ст. 265 ЦПК України передбачає, що суд може зазначити в рішенні про нарахування саме відсотків або пені, натомість позивач просить нарахувати інфляційні втрати та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України, що в розумінні Цивільного кодексу України є різним.
Крім того, суд додатково зазначає, що відповідно до п.18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Формулювання вказаних норм процесуального права визначають право, а не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування.
Слід також звернути увагу на правовий висновок, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 року у справі № 910/14524/22, згідно якого потрібно враховувати, що ч. 11 ст. 265 ЦПК України містить вказівки не судові, який ухвалює рішення, а органові, який виконуватиме судове рішення та здійснюватиме остаточний розрахунок відсотків чи пені, нарахованих судом на підставі ч. 10 ст. 265 ЦПК України. Саме ч. 10 ст. 265 ЦПК України визначає певне правило поведінки, обов`язкове для суду, і до того ж формулює його із використанням сполучника «або», а саме: «Суд…, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення». Вказівка у судовому рішенні про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, про їх одночасне нарахування за весь період до виконання відповідного судового рішення є недопустимою, оскільки це прямо суперечить імперативним приписам ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України (або відсотки, або пеня), принципу верховенства права у частині правової визначеності та унеможливлює гарантування реалізації засади справедливості в будь-який момент під час фактичного виконання судового рішення.
За вказаних обставин вимога про стягнення чи зазначення в рішенні суду про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає наступне. 
Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1 п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України).
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування стороною позивача надано копію договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 року укладеного між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є. О., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10, виданого 24.03.2017 року Радою адвокатів Київської області, копію детального опису робіт (наданих послуг) №4347478 від 03.11.2025, копію заявки №4347478 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 року, копію акту №4347478 прийому – передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 03.11.2025 року, де зазначені види робіт (послуг) та їх вартість, копію рахунку на оплату №4347478-2025 від 03.11.2025 р. на суму 10000 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи, віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення розміру витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. 
Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Українські фінансові операції» слід стягнути судовий збір в розмірі - 2 422,40 грн.  
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 15, 81, 133, 137, 141, 223, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 514, 526, 530, 610, 612, 1048, 1049, 1054, 1077, 1084 ЦК України, суд  
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», (місце знаходження: м. Київ, вул. Набережно - Корчуватська, 27, прим. 2, код ЄДРПОУ: 40966896) заборгованість за кредитним договором №4347478 від 31.01.2024 року у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 3 000,00 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором у розмірі 17 775 грн. 00 коп. та суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 123 календарних дні у розмірі 9 225 грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», (місце знаходження: м. Київ, вул. Набережно - Корчуватська, 27, прим. 2, код ЄДРПОУ: 40966896) витрати по сплаті судового збору в сумі - 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі - 10 000,00 (десять тисяч) грн. 00 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач:
ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" (місце знаходження м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, кв. ПРИМІЩЕННЯ 2,), код ЄДРПОУ: 40966896.
Відповідач:
ОСОБА_1 , (жителька        АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повне рішення складено
05 травня 2026 року. 

Суддя	Л. А. Грипіч